Справа № 480/3898/20
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
15 вересня 2020 р. Справа № 480/3898/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Діски А.Б. по справі №480/3898/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради та її виконкому про визнання бездіяльності протиправною, дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Сумської міської ради та її виконкому, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність та незаконні дії керівника Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради Стрижової Алли Вікторівни щодо невиконання імперативних вимог ст. 19 Конституції України, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про звернення громадян", перевищення повноважень згідно рішень Сумської міської ради "Про Регламент "Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради" від 30 жовтня 2013 року № 2757-МР, "Про Положення про управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради" від 24 грудня 2015 року № 163 -МР;
- визнати протиправною бездіяльність та незаконні дії голови міста ОСОБА_2 за невиконання імперативних вимог ст. 19 Конституції України, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про звернення громадян", не виконання повноважень голови Сумської міської ради та її виконкому;
- зобов`язати Голову міста забезпечити розгляд Сумською міською радою на засіданнях відповідних постійних комісій протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили, заяв позивача: вих. № 09/21 від 10 вересня 2019 р., вих. № 09/21 від 11 вересня 2019 р., та скарг вих. № 12/14 від 10 грудня 2019 р., вих. № 12/23 від 19 грудня 2019 р., вих. № 02/07 від 05 лютого 2020 року, вих. № 02/09 від 07 лютого 2020 року та надати відповідь згідно вимог чинного законодавства;
- зобов`язати Голову міста розглянути за особистої присутності ОСОБА_1 скарги вих. № 11/43 від 25 листопада 2019 р., вих. № 11/48 від 29 листопада 2019 р., вих.. № 12/13 від 10 грудня 2019 р., вих. № 12/24 від 19 грудня 2019 р., вих. № 01/04 від 08 січня 2020 р., вих. № 02/07 від 05 лютого 2020 року, вих. № 02/09 від 07 лютого 2020 року протягом трьох діб після набрання постанови суду законної сили та надати відповідь згідно вимог чинного законодавства;
- стягнути з Сумської міської ради 500000 (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, що відповідає завданим позивачу впродовж 30 років психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, що кваліфікуються ЄСПЛ як такі, що завдають моральної шкоди;
- визнати невчинення відповідачами дій з надання позивачу відповідей у відповідності до наведених вимог чинного законодавства що покладено на Сумську міську раду та її виконком які по цей час відповідачі не виконали, що містить ознаки непрямої дискримінації встановленою, а також, що непряма дискримінація мала місце.
Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Вказаною ухвалою позивачу для усунення недоліків позовної заяви встановлено п`ятиденний строк з дня завершення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), встановленого Кабінетом Міністрів України.
06.07.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Діски А.Б. Зазначений відвід позивач обґрунтовував тим, що на його думку, суддя невірно застосувала процесуальний закон та необґрунтовано залишив подану ним позовну заяву без руху, безпідставно не звільнила його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про захист прав споживачів".
Ухвалою суду від 07.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді ОСОБА_3 розподілено судді ОСОБА_4 .
Ухвалою судді Прилипчука О.А. від 08.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді.
08.07.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій повторно заявив відвід судді ОСОБА_3 . Зазначений відвід позивач обґрунтовував тим, що наведені в ухвалі від 07.07.2020 заперечення щодо підстав відводу не ґрунтуються на міжнародному праві, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV, як джерела права в Україні, ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", не враховують висновків прецедентних рішень ЄСПЛ, КСУ, ВСУ, ВС, а тому наведені в ухвалах від 30.06.2020 та 07.07.2020 судді ОСОБА_3 висновки встановлено не на підставі всіх вимог діючого законодавства, а згідно зробленого суддею аналізу наведених норм КАС, що стало підставою для порушення суддею ОСОБА_3 імперативних вимог ст. 19 Конституції та вчинення дій поза межами та не у спосіб цієї статті, а також ст. 169 КАС за відсутність мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону з зазначенням конкретних статей, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, що є припущенням, не містить правового обґрунтування і тому не може вважатися належною правовою кваліфікацією за чого саме ухвала є незаконною та свідчить про невиконання суддею ОСОБА_3 імперативних норм прямої дії - ст. 19 Конституції та ст. 242 КАС України.
Ухвалою суду від 08.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Діски А.Б. розподілено судді Савицькій Н.В.
Ухвалою судді Савицької Н.В. від 09.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Діски А.Б.
10.07.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву від 09.07.2020, в якій позивач повторно заявив відвід судді ОСОБА_3 , вказуючи на те, що при постановленні ухвал від 30.06.2020, 07.07.2020 та 08.07.2020, суддя Діска А.Б. вийшла за межі наданих повноважень, прийняла безпідставне рішення за особистого аналізу чинного законодавства - тобто в спосіб, не встановлений правовими актами держави, за чого ухвали від 30.06.2020, 07.07.2020 та 08.07.2020 є необґрунтованими, тому їх вимоги не підлягають виконанню в т.ч. за ч. 1 ст. 19 Конституції України як прямо не передбачені законодавством за примусом його робити не передбаченого законодавством. При цьому, позивач посилається на ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, а також висновок з практики ЄСПЛ, що сумніви можуть бути фактично необґрунтованими, достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду.
Ухвалою суду від 10.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Діски А.Б. розподілено судді Кунець О.М.
Ухвалою судді Кунець О.М. від 13.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Діски А.Б.
17.07.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву від 15.07.2020, в якій позивач повторно заявив відвід судді ОСОБА_3 , вказуючи на те, що при постановленні ухвал від 30.06.2020, 07.07.2020, 08.07.2020 та 10.07.2020, суддя Діска А.Б. вийшла за межі наданих повноважень, прийняла безпідставне рішення за особистого аналізу чинного законодавства - тобто в спосіб, не встановлений правовими актами держави, за чого ухвали від 30.06.2020, 07.07.2020, 08.07.2020 та 10.07.2020 є необґрунтованими, тому їх вимоги не підлягають виконанню в т.ч. за ч. 1 ст. 19 Конституції України як прямо не передбачені законодавством за примусом його робити не передбаченого законодавством.
Ухвалою суду від 17.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Діски А.Б. розподілено судді Осіповій О.О.
Ухвалою судді Осіпової О.О. від 20.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Діски А.Б.
24.07.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву від 23.07.2020, в якій позивач повторно заявив відвід судді ОСОБА_3 , вказуючи на те, що при постановленні ухвал від 30.06.2020, 07.07.2020, 08.07.2020, 10.07.2020 та 17.07.2020, суддя Діска А.Б. вийшла за межі наданих повноважень, без правового обґрунтування прийняла безпідставне рішення за особистого аналізу чинного законодавства - тобто в спосіб, не встановлений правовими актами держави, за чого ухвали від 30.06.2020, 07.07.2020, 08.07.2020, 10.07.2020 та 17.07.2020 є необґрунтованими та прийнятими не у відповідності з вимогами законодавства та прецедентних рішень ЄСПЛ та ВС. Тому, посилаючись на ч. 4 ст. 36 КАС України та висновок з практики ЄСПЛ, вважає, що сумніви щодо неупередженості судді можуть бути фактично необґрунтованими, достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду.
Також у своїй заяві ОСОБА_1 просить забезпечити дотримання передбачених ст. 44 КАС України прав учасника, вимагав заяву про відвід розглянути у судовому засіданні за його особистої та обов`язкової участі судді Діски А.Б., де заслухати за вимогами ст. 3, 8 Конституції України пояснення судді, яка, як посадова особа судової гілки влади, має відповідати за свою діяльність перед носієм влади Станкевичем К.В., як представником Народу України, з обґрунтуванням наведених порушень чинного законодавства з їх фіксуванням, як підставою притягнення її до відповідальності.
Ухвалою суду від 31.08.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді розподілено судді ОСОБА_5 .
Ухвалою судді ОСОБА_5 від 01.09.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Діски А.Б.
Ухвалою суду від 04.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
11.09.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду надіслав заяву від 10.09.2020, в якій позивач повторно заявив відвід судді ОСОБА_3 , вказуючи на те, що ухвала суду від 04.09.2020 прийнята всупереч заяв позивача про відвід та є повторенням попередніх ухвал від 30.06.2020, 07.07.2020, 08.07.2020, 10.07.2020 та 17.07.2020, суддя Діска А.Б. вийшла за межі наданих повноважень, без правового обґрунтування прийняла безпідставне рішення за особистого аналізу чинного законодавства - тобто в спосіб, не встановлений правовими актами держави, за чого ухвали від 30.06.2020, 07.07.2020, 08.07.2020, 10.07.2020, 17.07.2020, 04.09.2020 є необґрунтованими та прийнятими не у відповідності з вимогами законодавства та прецедентних рішень ЄСПЛ та ВС, тому посилаючись на ст.ст. 36, 39 КАС України заявляє відвід судді та вважає, що суддя зобов`язана заявити самовідвід.
Також у своїй заяві ОСОБА_1 просить забезпечити дотримання передбачених ст. 44 КАС України прав учасника, вимагає заяву про відвід розглянути у судовому засіданні за його особистої та обов`язкової участі судді Діски А.Б., де заслухати за вимогами ст. 3, 8 Конституції України пояснення судді, яка, як посадова особа судової гілки влади, має відповідати за свою діяльність перед носієм влади Станкевичем К.В., як представником Народу України, з обґрунтуванням наведених порушень чинного законодавства з їх фіксуванням, як підставою притягнення її до відповідальності.
Ухвалою суду від 11.09.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020, заяву позивача про відвід судді розподілено судді Глазьку С.М.
Ознайомившись зі змістом заяви про відвід, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви про відвід судді Діски А.Б. відмовити, виходячи з наступного.
Підстави для відводу судді визначені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
За змістом ст. 39 КАС України за підставами, визначеними у ст.ст. 36, 37 Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.
Отже, особа, яка заявляє відвід, має викласти перелік безумовних та оцінних підстав для відводу судді.
Як на підстави для відводу судді Діски А.Б. заявник вказує на те, що ухвала про залишення його позовної заяви без руху, прийнята суддею всупереч імперативних вимог ст. 19 Конституції України, безпідставно, поза межами наданих повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією України, ст. 242 та 248 КАС України, а сама ухвала не містить посилання на закон, яким керувалась суддя Діска А.Б. ухвалюючи рішення, без наведення обґрунтованих мотивів у повній відповідності до наведених вимог КАС, тому ґрунтується на припущеннях та особистому тлумаченні законів на свій лад, привласнивши повноваження Конституційного суду, що за висновком Верховного Суду не може вважатися належною правовою кваліфікацією, а тому, вважає ухвалу від 30.06.2020 незаконною. Також ОСОБА_1 вказує, що суддя Діска А.Б. не має повноважень на збирання коштів з громадян, оскільки ст. 130 Конституції України визначено, що Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. За таких обставин позивач вважає, що Закон України «Про судовий збір» не відповідає вимогам Конституції України, а тому, громадяни взагалі не повинні платити жоден судовий збір за невідповідності вимогам верховенства права.
Суд зазначає, що вказаним, заявник фактично висловлює заперечення проти ухвали про залишення позовної заяви без руху, яка не підлягає оскарженню, однак таке твердження не може бути доказом упередженості судді для цілей відводу.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
У свою чергу, будь-яких доказів, які б свідчили про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та безсторонності судді Діски А.Б. при розгляді даної справи, з доводів заяви про відвід не вбачається, а незгода позивача із прийнятим рішенням судді про залишення його позовної заяви без руху, є формою реалізації процесуальних та позапроцесуальних прав позивача. Відтак, сам лише сумнів позивача у неупередженості судді у зв`язку із прийняттям рішення за його заявою не є чинником, що об`єктивно може впливати на неупередженість та безсторонність суду.
Щодо вимоги позивача про розгляд його заяви про відвід судді Діски А.Б. у судовому засіданні за його особистої та обов`язкової участі судді, де заслухати за вимогами ст. 3, 8 Конституції України пояснення судді, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.
Тобто, вказана норма визначає право, а не обов`язок суду, якому передано на вирішення заяву про відвід (а не суддя, якому заявлено відвід), за його власною ініціативою вирішувати питання про відвід у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. При цьому, передбачено заслуховування судом у судовому засіданні пояснень учасників справи, якими, відповідно до ч. 1 ст. 42 КАС України є сторони та треті особи, а не суддя, якому заявлено відвід.
Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про відвід судді Діски А.Б є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 від 11.09.2020 про відвід головуючого судді Діски А.Б. по справі №480/3898/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради та її виконкому про визнання бездіяльності протиправною, дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - визнати необґрунтованою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складений та підписаний 15 вересня 2020 року.

Суддя С.М. Глазько