Справа № 280/3368/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 вересня 2020 року Справа № 280/3368/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Токмацького районного суду Запорізької області (71701, Запорізька область, м.Токмак, вул. Володимирська, буд. 28) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Токмацького районного суду Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії Токмацького районного суду Запорізької області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді двох років роботи за юридичною спеціальністю, а саме адвокатом та зобов`язати Токмацький районний суд Запорізької області при розрахунку ОСОБА_1 стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, зарахувати до стажу роботи додатково два роки роботи за юридичною спеціальністю на посаді адвоката юридичної консультації Токмацького району Запорізької обласної колегії адвокатів з 01.02.1979 року по 18.10.1984 року з дати набрання чинності Закону № 2509-VІІІ, а саме з 05.08.2018 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачку постановою Верховної Ради України від 05.04.2007 № 880-V було звільнено з посади судді Токмацького районного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви про відставку за станом здоровя, а наказом голови Токмацького районного суду Запорізької області від 16.04.2007 відраховано зі штату. На момент звільнення позивачка мала 17 років 01 місяць 13 днів стажу роботи суддею. З них 14 років 8 місяців 13 днів на посаді судді та 2 роки 5 місяців навчання за денною формою у вищих юридичних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, який враховано відповідно до п. 3-1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865. Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Запорізькій області їй було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді пропорційно наявному стажу, а саме в розмірі 68%. Після досягнення пенсійного віку 55 років з 12.11.2007, за вибором позивачки, управлінням Пенсійного фонду України м. Токмака Запорізької області була призначена пенсія державного службовця на підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862 та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3823-XII. На момент досягнення пенсійного віку позивачка мала 22 роки 05 місяців стажу роботи на державній службі, що давало право на отримання пенсії державного службовця в розмірі 90% суддівської винагороди. Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у звязку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суду» статтю 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402- VIII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною 2 такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

ОСОБА_1 зазначає, що до обрання суддею Токмацького районного суду більше п`яти років працювала адвокатом юридичної консультації Токмацького району. З 01.02.1979 була зарахована членом Запорізької обласної колегії адвокатів і працювала адвокатом до 18.10.1984.

25.02.2020 позивачка звернулась із заявою до голови Токмацького районного суду Запорізької області про зарахування до стажу роботи на посаді судді двох років роботи у сфері права, а саме роботи адвокатом, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді вперше. Листом голови Токмацького районного суду Запорізької області від 26.02.2020 їй у такому зарахування було відмовлено. Вважає таку відмову протиправною, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16 червня 2020 року.

Ухвалою суду від 16.06.2020 строк підготовчого провадження було продовжено та відкладено підготовче засідання на 12.08.2020.

Ухвалою суду від 12.08.2020 підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті на 08.09.2020.

В судове засідання позивачка не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надав. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням зазначених обставин, згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Позивачка 03.08.1992 року була обрана народним суддею Токмацького міського народного суду Запорізької області, 10.07.1997 року позивачку було обрано суддею Токмацького районного суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 05.04.2007 № 880-V ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Токмацького районного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви про відставку за станом здоровя, а наказом голови Токмацького районного суду Запорізької області від 16.04.2007 відраховано зі штату.

Як зазначає позивачка 25.02.2020 вона звернулась із заявою до голови Токмацького районного суду Запорізької області про зарахування до стажу роботи на посаді судді двох років роботи у сфері права, а саме роботи адвокатом, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді вперше.

Листом голови Токмацького районного суду Запорізької області від 26.02.2020 № 01-17/1/2020 позивачку було повідомлено, що підстав та повноважень для видання наказу про зарахування стажу суддівської роботи стаж роботи за юридичною спеціальністю, що дає право на відставку та утримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із проведенням зарахування стажу роботи відповідно до положень ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» немає.

Аналізуючи доводи, викладені у позовній заяві, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, на час обрання позивача на посаді судді діяв Закон СРСР "Про статус суддів в СРСР" №328-І від 04 серпня 1989 року (далі по тексту - Закон № 328-І), відповідно до частини 1 статті 8 якого, Народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

На час виходу позивача у відставку правовідносини щодо відставки регулювалися Законом України "Про статус суддів" № 2862-ХIІ від 15.12.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2862-ХIІ), приписами абз.2 ч. 4 ст. 43 якого передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд " № 2509-VIII від 12.07.2018 року внесені зміни до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII від 02.06.2016 року, а саме - доповнено частиною другою, в якій зазначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки позивачку обрано на посаду та звільнено з посади судді до набрання чинності Закону України № 1402-VIII, то на неї не поширюються приписи частини 2 статті 137 Закону №1402 щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зарахування до стажу на посаді судді періоду роботи позивача адвокатом юридичної консультації Токмацького району Запорізької обласної колегії адвокатів з 01.02.2979 по 18.10.1984.

Крім того суд звертає увагу, що норма Закону № 2509-VIII, на яку посилається позивачка, стосується безпосередньо Закону №1402, оскільки вносить зміни до частини 2 статті 137 цього Закону.

Відтак, положення Закону № 2509-VIII не можна застосовувати самостійно до правовідносин поза межами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що до позивача не може застосовуватись норма права щодо зарахування стажу роботи в галузі права, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, у зв`язку з тим, що у законі не має прямого посилання на зворотну дію закону у часі.

Стосовно доводів позивачки щодо звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" зазначив, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону N 2453 в редакції Закону N 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

У даному випадку суд не вбачає дискримінації прав позивачки, порушення принципу єдиного статусу суддів, гарантій їх незалежності та гарантій збереження звання судді, оскільки стаж роботи позивачки був розрахований відповідно до законодавства, що діяло на момент його виходу у відставку.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У звязку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зарахування до стажу на посаді судді періоду роботи позивача адвокатом юридичної консультації Токмацького району Запорізької обласної колегії адвокатів з 01.02.2979 по 18.10.1984 відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача в цій частині.

Вищевказане підтверджується позицією викладеною у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 200/779/19-а від 12.06.2020.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не надали суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довели правомірності своїх дій у повному обсязі.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Токмацького районного суду Запорізької області (71701, Запорізька область, м.Токмак, вул. Володимирська, буд. 28) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня й ого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15.09.2020.

Суддя А.В. Сіпака