Справа № 120/2710/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2710/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

15 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Хейніса О.Г.,

представника відповідача: Заводнюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 28.07.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Паламарчуком В.В. № 61638049 від 25.03.2020 на виконання постанови №41766150 від 11.02.2014.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 28.07.2020 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що виконавче провадження № 41766150 закінчено на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 та виконавчий збір не стягнуто, тобто постанова про стягнення виконавчого збору від 11.02.2014, яка є виконавчим документом в розумінні положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, залишилась не виконана, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи № 120/2710/20-а не було у повній мірі з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права. Вважає, що примусового виконання рішення не відбулось, а відтак, 25.03.2020 державним виконавцем безпідставно винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №61638049 у розмірі 97055,93 грн. в порушення норм Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції розробленою відповідно до законів № 1403-VIІІ і № 1404-VIІІ.

Зазначає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виходячи зі змісту вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну вимітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувана суми за виконавчим листом. Відповідно до п.22 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, на виконавчому листі №2126768/2012 виданому 21.01.2014 Ленінським районним судом м. Вінниці, вказано, що: "23.03.2020 закінчено згідно п. 9 ст, 39 Закону України "Про виконавче провадження, залишок суми боргу 0,00 грн., стягнуто 390,97 грн. виконавчого збору, залишок боргу по виконавчому збору 96664,96 грн.". Вважає, що фактично рішення не виконано, а тому виконавчий збір як винагорода виконавця стягнута бути не може.

Також вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача зазначено, що 03.02.2014 державним виконавцем згідно ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України Про виконавче провадження (у редакції від 04.11.2010 із змінами та доповненнями, який діяв на момент відкриття виконавчого провадження) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 10.02.2014.

Вважає, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, та враховуючи вимоги ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, 11.02.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 % від суми що підлягає стягненню за виконавчим документом. В ході провадження виконавчих дій, з метою звернення стягнення на заставне майно державним виконавцем здійснено опис та арешт заставного майна боржника, а саме: житлового будинку з прибудовою та спорудами, площею 228,4 м.кв. в тому числі житловою 152,6 м.кв та земельну ділянку площею 0,0467 га, кадастровий номер :073:0100, що розташовані АДРЕСА_1 . Також, державним виконавцем звернуто стягнення на транспортний засіб боржника, а саме: причіп марки ПА 004 синього кольору, 2007 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 ., який було реалізовано на електронних торгах та кошти від реалізації перераховано стягувачу в сумі 3909,73 грн. Також накладався арешт на кошти на рахунках боржника. Вважає, що твердження позивача, що державним виконавцем не вживались дії примусового характеру є хибними.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області перебувало виконавче провадження №41766150 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці №212/6768/2012 від 21.01.2014 року, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ комерційний банк Надра кредитну заборгованість за договором №89/МК/2007/ЦВ-840 в розмірі 121509 доларів 77 центів, що еквівалентно 970559,29 грн. та суми судового збору в розмірі 3219 грн.

03.02.2014 державним виконавцем, згідно ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою надано боржнику строк для добровільного виконання рішення до 10.02.2014 року.

11.02.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, що становить 97055,93 грн.

24.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

24.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

28.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про припинення розшуку.

28.03.2014 державним виконавцем здійснено опис та арешт заставного майна боржника, а саме: житлового будинку з прибудовою та спорудами, площею 228,4 м.кв., земельну ділянку площею 0,0467 га, кадастровий помер :073:0100, що розташовані АДРЕСА_1 .

11.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

01.10.2014 матеріали виконавчого провадження № 41766150 передано до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області головному державному виконавцю Паламарчуку В.В.

08.10.2014 державним виконавцем винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.

21.04.2016 відповідачем винесено постанову про припинення розшуку майна боржника.

18.05.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

09.06.2016 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника.

05.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

12.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

23.11.2018 відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 1741,30 грн.

23.11.2018 державним виконавцем звернуто стягнення на транспортний засіб боржника, а саме: причіп марки ПА 004 синього кольору, 2007 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 , який реалізовано на електронних торгах за 6042 грн., з яких 3909,73 грн. перераховано стягувачу.

11.01.2019 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника.

03.03.2020 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_2 разом із ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 212/6768/2012 від 16.04.2019, якою замінено у виконавчому провадженні № 41766150 стягувача ПАТ "Комерційний банк "Надра" на фізичну особу ОСОБА_2 . Також у заяві зазначено, що станом на лютий 2020 року боржник ОСОБА_1 , розрахувався з новим стягувачем ОСОБА_2 у повному обсязі, у зв`язку із чим, стягувач просив закінчити виконавче провадження.

11.03.2020 державним виконавцем замінено сторону виконавчого провадження, а саме ПАТ Комерційний банк Надра на фізичну особу ОСОБА_2

23.03.2020 на підставі заяви стягувача виконавче провадження № 41766150 завершено, згідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження про що винесено відповідну постанову.

Пунктом 2 цієї Постанови зазначено, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору № 41766150 від 11.02.2014 в сумі 97055,93 грн. не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження зареєструвати в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, який підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

25.03.2020 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Паламарчуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61638049 з примусового виконання постанови № 41766150 від 11.02.2014 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 97055,93 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2020 року № 61638049 з виконання постанови від 11.02.2014 року у ВП №41766150 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606 в редакції чинного Закону станом на час відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого Ленінським районним судом м. Вінниці № 212/6768/2012 від 21.01.2014) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606 уразі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.02.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці № 212/6768/2012 від 21.01.2014 , якою боржнику надано строк для його добровільного виконання до 10.02.2014.

11.02.2014 державним виконавцем, в порядку ч.1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 % від суми що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Зважаючи на вищевикладене, дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідають приписам частини 1 статті 28 Закону №606.

При цьому слід зазначити, що 05.10.2016 набув чинності Закон України Про виконавче провадження № 1404 (далі - Закон № 1404), згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, частиною 3 статті 40 Закону 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 4 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Отже, системний аналіз вищевикладеного дає підстави для обґрунтованого висновку, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

При цьому, якщо постанова про стягнення виконавчого збору винесена, однак, виконавчий збір не стягнуто, вона не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, на підставі якого, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації.

Також слід вказати, що відповідно до п.7 Розділу XIII "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону 1404, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тобто, положення попереднього Закону № 606 застосовується не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

При цьому, ч.1 ст. 40 Закону 1404 встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Слід також зазначити, що Закон №606 в редакції чинній до втрати чинності положень цього Закону містив аналогічну норму, що визначала обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, після завершення основного виконавчого провадження в разі, якщо виконавчий збір не стягнуто (ч. 7 ст. 28 Закону №606).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, враховуючи те, що виконавче провадження № 41766150 закінчено на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 та виконавчий збір не стягнуто, тобто постанова про стягнення виконавчого збору від 11.02.2014, яка є виконавчим документом в розумінні положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, залишилась не виконана, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, виконавча дія з закінчення виконавчого провадження здійсненна в порядку визначеному Законом 1404, який вказує, що у разі закінчення виконавчого провадження, всі вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення скасовуються, крім витрат виконавчого провадження. При цьому, в силу положень пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про стягнення виконавчого збору, є виконавчим документом, що підлягає виконанню в порядку встановленому Законом №1404.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилання позивача на можливість застосування до спірних правовідносинах висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18, оскільки правовідносини у справі №2540/3203/18 виникли до внесення змін до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 03.07.2018, які набрали чинності 28.08.2018. Крім того, в межах розгляду справи №2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку правомірності постанови про стягнення виконавчого збору, в той час як предметом розгляду цієї справи є постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того колегія суддів зазначає, що станом на час вирішення цієї справи, постанова від 11.02.2014 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 10% суми, що підлягала стягненню, що еквівалента 97055,93 грн., є чинною, боржником у порядку та строки визначенні Законом №606 не оскаржувалась.

Однак, колегія суддів зазначє, що судом першої інстанції не звернуто достатньої уваги на посилання позивача про невідповідність суми, що підлягає стягненню як виконавчий збір, з урахуванням коштів, що були стягнути за наслідком реалізації заставного майна.

Так, відповідно до запису, здійсненого відповідно до п.22 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, на виконавчому листі №212/6768/2012 виданому 21.01.2014 Ленінським районним судом м. Вінниці, вказано, що: "23.03.2020 закінчено згідно п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", залишок суми боргу 0,00 грн., стягнуто 390,97 грн. виконавчого збору, залишок боргу по виконавчому збору 96664,96 грн.".

Натомість, судом першої інстанції не враховано невідповідність суми, що підлягає стягненню як виконавчий збір, з урахуванням коштів, що були стягнуті за наслідком реалізації заставного майна та стягнуто 390,97 грн. виконавчого збору.

Тобто, при відкритті виконавчого провадження ВП №61638049 від 25.03.2020 зобов`язано стягнути виконавчий збір з позивача в розмірі 97055,93 грн. Тобто, стягнення з боржника повторно включає виконавчий збір в розмірі 390,97 грн., який вже було стягнуто за наслідком реалізації заставного майна, транспортного засобу боржника, а саме: причіп марки ПА 004 синього кольору, 2007 р.в., ДНЗ НОМЕР_1 ., який було реалізовано на електронних торгах та кошти від реалізації перераховано стягувачу в сумі 3909,73 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), винесену Паламарчуком Володимиром Володимировичем, про відкриття виконавчого провадження ВП №61638049 від 25.03.2020, необхідно скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 390 грн. 97 коп., в іншій частині постанову державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на суму 96664 грн. 96 коп. необхідно залишити без змін.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), винесену Паламарчуком Володимиром Володимировичем, про відкриття виконавчого провадження ВП №61638049 від 25.03.2020, скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 390 грн. 97 коп., в іншій частині постанову державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на суму 96664 грн. 96 коп. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 вересня 2020 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.