Справа № 817/266/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 817/266/17 пров. № А/857/4551/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Махаринцем Д.Є. у м. Рівне в порядку письмового провадження, дата складання повного тексту судового рішення 02 березня 2020 року) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року Фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.07.2016, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником не нарахованого єдиного внеску № від 14.07.2016.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Рівненська об`єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Рівненській області (далі Рівненська ОДПІ), подала апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в письмовому провадженні, оскільки питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження вирішується в ухвалі про відкриття провадження, проте, у даній справі, суд це питання вирішив в ухвалі про поновлення зупиненого провадження. Крім того, суд першої інстанції протиправно ухвалив рішення щодо Рівненської ОДПІ. Також, суд не врахував рішення суду касаційної інстанції по справі №817/568/16 від 04.12.2018, яким встановлені обставини, які мають значення для розгляду даної справи та які спростовують обставини у справі №817/135/16 щодо протиправності дій з проведення документальної виїзної перевірки та складення відповідного акту, що призвело до формального скасування податкового повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО).

У письмовому відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гоч Н.М., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП з 19.12.2008, а з 22.12.2008 перебуває на податковому обліку в Рівненській ОДПІ.

02.04.2016 позивачем засобами поштового зв`язку було отримано Акт №00082/1712-1300/ НОМЕР_1 від 30.03.2016 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015» (далі - Акт перевірки).

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені, в тому числі, наступні порушення, зокрема, укладені правочини з вказаними контрагентами суперечать положенням ч.1, 5 ст.203 ЦК України та в порушення ст.228 цього Кодексу, угоди з контрагентами за 2014-2015 роки мають ознаки безтоварності, абз.6 ч.6 ст.128 ГК України №436-IV від 16.01.2003 (із змінами і доповненнями) та п.177.10 ст.177 ПК України №2755-IV від 02.12.2010 (із змінами і доповненнями) до перевірки не представлено книгу обліку доходів і витрат, п.167.1 ст.167, п.138.2 ст.138, п.177.1, п.177.4 ст.177 ПК України (із змінами і доповненнями), ФОП ОСОБА_1 донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 306731,16 грн, в тому числі по періодах : в сумі 210702,96 грн за 2014 рік, в сумі 96028,2 грн за 2015 рік, абз.5 ч.6 ст.128 ГК України (із змінами і доповненнями), п.44.1, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 ПК України (із змінами і доповненнями), а саме : не надано документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та встановлено не належне ведення обліку доходів та витрат : включення в декларацію про отримані доходи та понесені витрати за 2014-2015 роки перекручених даних, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України (із змінами і доповненнями), ненадання платником податків оригіналів документів.

На підставі висновків Акту перевірки, Рівненською ОДПІ було оформлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00063/1712-1300 від 31.03.2016 в сумі 176214,92 грн та рішення №000751702 від 13.04.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 17621,49 грн, податкове повідомлення-рішення форми "Р" №000741702 від 13.04.2016, яким визначено штрафну (фінансову) санкцію з ПДФО в розмірі 510 грн за ненадання платником податків оригіналів документів та податкове повідомлення-рішення форми "Р" №000761702 від 13.04.2016, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО від здійснення підприємницької діяльності в сумі 460096,74 грн, в тому числі 306731,16 грн за податковими зобов`язаннями та 153365,58 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з вимогою та рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернувся зі скаргами від 07.04.2016 та від 20.04.2016 до ГУ ДФС у Рівненській області.

Рішенням про результати розгляду скарг було скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00063/1712-1300 від 31.03.2016 та рішення №000751702 від 13.04.2016, а також зобов`язано Рівненську ОДПІ сформувати та направити нові вимогу та рішення.

ФОП ОСОБА_1 отримав нову вимогу №Ф-000921302 від 24.05.2016 про сплату боргу (недоїмки) та нове рішення №000961302 від 06.06.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску

У результаті адміністративного оскарження, вимога №Ф-000921302 від 24.05.2016 про сплату боргу (недоїмки) та рішення №000961302 від 06.06.2016 були скасовані рішеннями ГУ ДФС у Рівненській області №661/14/17-00-10-03/95 від 12.07.2016 та №598/14/17-00-10-03/83 від 30.06.2016, якими було зобов`язало Рівненську ОДПІ направити нові рішення та вимогу.

Оскільки нового рішення та вимоги позивач не отримав, 06.02.2017 він звернувся до Рівненської ОДПІ із запитом на інформацію, у відповідь на який відповідач надіслав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-001251302 від 14.07.2016 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14.07.2016, які є предметом спору у даній справі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 по справі №817/1356/16, яка набрала законної сили 28.02.2017, було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №000761702 від 13.04.2016, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО від здійснення підприємницької діяльності в сумі 460096,74 грн. У зв`язку з визначенням доходу згідно вказаного податкового повідомлення-рішення, відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-001251302 від 14.07.2016 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14.07.2016, які є предметом спору по даній справі. Враховуючи безпідставність донарахування позивачу ПДФО у сумі 306731,16 грн, що встановлено судовим рішенням по справі №817/1356/16, суд вважав необґрунтованим нарахування єдиного внеску на суму надмірно визначеного податковим органом доходу ФОП та застосування штрафної санкції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню ПДФО, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї ФОП, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої ФОП.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 по справі №817/1356/16, яка набрала законної сили 28.02.2017, було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №000761702 від 13.04.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО від здійснення підприємницької діяльності в сумі 460096,74 грн.

Оспорювані вимога про сплату боргу (недоїмки) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, були прийняті на підставі вище вказаного податкового повідомлення-рішення.

Частиною четвертою статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Згідно ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оспорюваних вимоги та рішення, а також наявності підстав для їх скасування.

Стосовно доводів відповідача щодо безпідставного не взяття до уваги судового рішення суду касаційної інстанції по справі №817/568/16 від 04.12.2018, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову щодо протиправності дій, які полягають в незаконному складенні акту №00082/1712-1300/ НОМЕР_1 від 30.03.2016, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки у вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку про те, що дії податкового органу щодо складення акту перевірки є лише службовою діяльністю працівників фіскального органу на виконання своїх професійних обов`язків із збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності певних фактів, які самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжують для нього обов`язкових юридичних наслідків.

Стосовно доводів відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про розгляд справи судом першої інстанції в письмовому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно п.4 ч.2 ст.12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.10 ч.1 Перехідних положень КАС України (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, після набрання 15.12.2017 чинності КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, відповідно до положень п.10 ч.6 ст.12 цього Кодексу, наділений правом самостійно віднести справу до категорії незначної складності, оскільки розглядуваний спір не відноситься до категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно п.3, 7 ч.3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) : згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року по справі №817/266/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 17.09.2020.