Справа № 826/12405/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ № 826/12405/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі також - відповідач), в якому просить: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у повному розмірі, а саме, 13 207,71 грн., в межах строку позовної давності.

В обґрунтування наведених вимог позивачем зазначено, що 13.02.2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві йому призначено пенсію за віком у розмірі 13 207,71 грн., що підтверджується листом №25708/02/С-2260 та розпорядженням №889044 від 07.12.2017 року. Однак, станом на сьогоднішній день, розмір виплачуваної пенсії позивачу становить лише 10 740,00 грн., що на переконання позивача, є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

05.10.2018 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що останнім протиправних дій щодо позивача не допущено, оскільки управлінням здійснено перерахунок відповідно до чинного законодавства, який здійснюється автоматично.

Відповідачем зазначено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та вказує, що з 01.10.2017 року пенсія перераховується із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Одночасно відповідач зазначає про звернення позивача до суду з пропуском шестимісячного строку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 13.02.2017 року перебуває на обліку та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про виплату його пенсії в повному розмірі.

Листом від 21.06.2018 року за № 25708/02/С-2260 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про відповідність розрахунку його пенсії чинному законодавству та документам пенсійної справи. В листі також надано розрахунок призначеної пенсії та зазначено, що загальний розмір обчисленої пенсії за віком (за новою формулою) до 01.10.2017 року становить 13 207,71 грн., а на 01.10.2017 року становить 10 740 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо не виплати пенсії позивачу у повному призначеному розмірі неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі також - Закон № 1058-ІV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Щодо розміру пенсії позивача за період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року, суд зазначає, що 11.10.2017 року набув чинності Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі також - Закон №2148-VIII), згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень якого установлено, що з 01.10.2017 року до встановлення розміру прожиткового мінімуму, який буде більшим за розмір, встановлений на 01.12.2017 року та збільшений на 79 гривень, при призначенні та перерахунку пенсій, надбавок, підвищень, інших пенсійних виплат, встановлених законодавством, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 01.12.2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

У разі, якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Також Законом №2148-VIII доповнено Прикінцеві положення Закону №1058-IV пунктами частини 4-3, 4-4, згідно з якими:

- пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом №2148-VIII, з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01.12.2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень;

- з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

На підставі Закону №2148-VIII органами Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсій пенсіонерам, яким пенсія призначена раніше, в тому числі, і позивачу.

Для застосування положень Закону №2148-VIII перерахунок пенсії проводиться автоматично, подача заяви пенсіонера для цього не передбачена, оскільки це не є переходом на інший вид пенсії.

Як зазначено вище, згідно з проведеним перерахунком пенсії позивача з 01.10.2017 року розмір його пенсії склав 10740,00 грн., де: 9 727, 73 грн. - основний розмір пенсії; 75, 18 грн. - доплата за понаднормативний стаж; 937, 09 грн. - доплата до розміру пенсії, який був встановлений на 30.09.2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону №2148-VIII позивачу виплачувалось 10740,00 грн, оскільки згідно з вказаними положеннями максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Таким чином, у період до 31.12.2017 року розмір пенсії позивача визначено у максимально можливому розмірі 10740 грн.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що дії відповідача з виплати позивачу пенсії у період з 01.10.2017 року до 31.12.2017 року є правомірними, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року, то вищевказані положення частини третьої статті 27 Закону №1058-IV, згідно з якими максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, і передбачено тимчасово, по 31.12.2017 року обмеження максимального розміру пенсії не більше 10740 гривень, чинні станом на 01.01.2018 року.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2018 року - 1373 грн., з 01.07.2018 року - 1435 грн., з 01.12.2018 року - 1497 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01.01.2019 року - 1853 грн., з 01.07.2019 року - 1936 грн., з 01.12.2019 року - 2027 грн.

Відповідно, загальне правило, визначене частиною третьою статті 27 Закону №1058 має застосовуватися з урахуванням статті 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», «Про Державний бюджет України на 2019 рік», оскільки встановлений у вказаній статті розмір пенсії 10 740,00 грн. діє тимчасово до 31.12.2017 року і не поширюється на наступні роки.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2148-VIII у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до матеріалів справи після осучаснення розмір пенсії позивача становить 10740,00 грн., тобто, менший, ніж був визначений до набрання чинності Законом №2148-VIII - 13 207, 71 грн.

Доцільно зауважити, що визначення розміру пенсії позивача залежить від тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2148-VIII, а саме - що є раніше встановленим розміром - нарахована чи виплачена пенсія, оскільки їх розмір різниться в даному випадку.

На думку суду, з огляду на зміст частини третьої статті 27 Закону №1058-IV обмеження стосується саме виплаченої пенсії, при цьому цей мінімум змінюється залежно від зміни прожиткового мінімуму.

Закон №2148-VIII набрав чинності з 11.10.2017 року для всіх, в тому числі й пенсіонерів, яким нараховано пенсію у більшому, ніж 10 740,00 грн. розмірі, і згідно з доводами відповідача означало б, що для всіх пенсіонерів осучаснення пенсій мало відбуватися з урахуванням максимального розміру попередньо призначеної пенсії - 10 740,00 грн, оскільки вони всі отримували пенсію саме з таким обмеженням, тоді як загальне положення частини третьої статті 27 Закону №1058-IV мало би стосуватися лише пенсіонерів, яким пенсію призначено після 11.10.2017 року.

Так, запроваджуючи пенсійну реформу Законом №2148-VIII, мав на увазі таке загальне обмеження максимального розміру раніше встановленої пенсії для порівняння її розміру з осучасненою пенсією особи, він мав би про це прямо зазначити у вказаному Законі.

Оскільки законодавцем в ухвалених законах будь-які норми подібного змісту відсутні, суд вважає, що загальне положення частини третьої статті 27 Закону №1058-IV має застосовуватися саме щодо нарахованої, а не фактично виплаченої пенсії особи, призначеної до 11.10.2017 року і стосується всіх пенсіонерів незалежно від того, коли їм призначено пенсію - до чи після жовтня 2017 року.

Таким чином, починаючи з 01.01.2018 року, розмір пенсії позивача не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, без застосування тимчасового обмеження не більше 10 740,00 грн, враховуючи розмір призначеної позивачу пенсії до набуття чинності Законом №2148-VIII - 13 207, 71 грн.

Тобто, з 01.01.2018 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 13 730,00 грн., а з 01.07.2018 - 14 350,00 грн., а тому з 01.01.2018 року позивачу повинна виплачуватись пенсія в розмірі 13 207,71 грн.

Вказане є підставою для задоволення позивних вимог в частині перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року, оскільки відповідачем при розрахунку пенсії ОСОБА_1 за вказаний період не враховано для порівняння розмір призначеної позивачу пенсії до набуття чинності Законом №2148-VIII - 13 207,71 грн., що свідчить про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Водночас, суд зауважує наступне.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у повному розмірі, а саме, 13207, 71 грн., в межах строку позовної давності.

Разом з тим, з огляду на встановлені судом обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог шляхом визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення розрахунку пенсії ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 року у розмірі 10 740, 00 грн. - протиправними.

Крім того, суд вважає вийти за межі позовних вимог і в частині викладення зобов`язальний характер резолютивної частини рішення в наступній редакції: «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити пенсію, починаючи з 01.01.2018 року, в розмірі, який не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, враховуючи для порівняння розмір призначеної пенсії до набуття чинності Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у розмірі 13 207, 71 грн.».

Крім того, суд враховує, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

В рішенні від 26.06.2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці характеризує якість закону як правове положення, що може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи (Ґавенда проти Польщі від 14.03.2002 року).

Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Броньовський проти Польщі від 22.06.2004 року). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Аманн проти Швейцарії від 16.02.2000 року).

Як зазначено вище, питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, зокрема у сфері соціального забезпечення пенсіонерів, неодноразово було предметом конституційного розгляду.

Втім, поширеною залишається практика шкодливого та очевидно неправомірного правозастосування органами Пенсійного фонду України приписів законодавства, що має наслідком щомісячне звуження обсягів прав та інтересів осіб, що призводить до недоотримання належних до сплати сум пенсійних виплат.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 06.08.2018 року.

Зважаючи на обставини часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 353, 40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 139, 143, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення розрахунку пенсії ОСОБА_1 в період з 01.01.2018 року у розмірі 10 740, 00 грн. - протиправними.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити пенсію, починаючи з 01.01.2018 року, в розмірі, який не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, враховуючи для порівняння розмір призначеної пенсії до набуття чинності Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у розмірі 13 207,71 грн.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 353 (триста п`ятдесят три) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонд України (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Повне рішення складено 15.09.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна