Справа № 520/4623/2020
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. № 520/4623/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними відмови, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

08.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Державної податкової служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлену листом від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 про надання відповіді;

- визнати протиправною відмову ДФС України щодо відмови ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлене листом від 13.03.2020 року за № 696/7/99-99-04-04-02-17;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області надіслати до ДПС України висновок, щодо призначення ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850;

- стягнути з ДПС України грошову допомогу у зв`язку з встановлення II групи інвалідності, у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що становить 352400 грн.;

- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1 у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлена листом від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 про надання відповіді та відмова ДФС України ОСОБА_1 у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлена листом від 13.03.2020 року за № 696/7/99-99-04-04-02-17, на думку позивача, є протиправними.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними відмови, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Відповідач, Державна фіскальна служба України, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Відповідач, Державна податкова служба України, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Позивачем, подано до суду відповіді на відзиви відповідачів, вяких зазначив, що його позиція є обгрунтованою, доведеною та належним чином підтвердженою нормативно правовими законодавчими актами.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» доповнено Розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України пунктом 3 такого змісту: « 3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Законом України № 731-IX від 18 червня 2020 року визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 731-IX від 18 червня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Так, у строки визначені законом відповідачами заяв про продовження процесуальних строків до суду надано не було. Відповідачі правом на надання заперечень відповіді на відзиви на позовну заяву не скористались.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції з 15.06.2015 року по 19.12.2017 року на посаді першого заступника Головного управління ДФС у Харківській області.

Наказом № 740-о від 19.12.2017 року Головного управління ДФС у Харківській області Державної фіскальної служби України позивача було звільнено у відставку за п. 65 підпунктом «б» через захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки Харківської обласної МСЕК серії 12 ААА №708262 від 03.05.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 17.04.2018 року строком до 01.05.2019, причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Також, позивачу встановлено 70% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії 10 ААА № 017570 від 03.05.2018 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Причини втрати професійної працездатності - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до довідки Харківської обласної МСЕК серії 12 ААА №982137 позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності строком з 02.04.2019 року, причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Позивач звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області із заявою від 21.01.2020 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що в період проходження служби в органах податкової міліції йому було встановлено інвалідність 2 групи.

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області листом від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 повідомило позивача, що на підставі звернення позивача Головним управлінням ДФС у Харківській області були підготовлені відповідні документи, які листом від 30.01.2020 №87/8/20-46-04-01-16 були направлені для затвердження та виплати одноразової грошової допомоги до Державної фіскальної служби України. Державна фіскальна служба України листом від 13.03.2020 №696/7/99-99-04-04-02-17 повернула розглянуті матеріали та повідомила, що статтею 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію". 07.11.2015 Закон України "Про міліцію" втратив чинність. Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 03.04.2019 серії 12ААА №982137 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 02.04.2020 року, тобто після втрати чинності Закону України "Про міліцію". Збереження права на отримання одноразової грошової допомоги інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" у порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про національну поліцію", передбачено пунктом 15 розділу XI цього Закону відповідно до змін, внесених Законом України від 23 грудня 2015 року №900-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей". Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. Працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ. На сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Поряд із цим, відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236 (зі змінами), Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує, зокрема, державну податкову політику та державну політику у сфері державної митної справи. Згідно з п. 5 параграфа 37 глави 3 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950, та пп. 3.1 та 3.3 розділу III Порядку взаємодії Міністерства фінансів України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, затвердженого наказом Мінфіну від 29.12.2011 №1789, ДФС листом від 27.05.2016 № 1553/4/99-99-04-02-02-13 направила до Міністерства фінансів України проект Закону України про внесення змін до Податкового кодексу України (у тому числі щодо виплати одноразової грошової допомоги у нових розмірах) для погодження позиції ДФС. На сьогодні до Податкового кодексу України зміни не внесені, виплата працівникам податкової міліції одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності проводиться на підставі судових рішень, що набрали законної сили.

При цьому, в листі Державної фіскальної служби України від 13.03.2020 року за № 696/7/99-99-04-04-02-17 вказано, що Державною фіскальною службою України розглянуто матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги колишньому працівнику податкової міліції ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності та втратою працездатності. Вказано, що статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. Зазначено, що на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст. ст. 20 - 23 Закону України „Про міліцію". 07.11.2015 Закон України „Про міліцію" втратив чинність. Повідомлено, що ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності 17.04.2018, тобто після втрати чинності Законом України „Про міліцію", Збереження права на отриманні одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України „Про міліцію" у порядку, що діяв до набрання чинності Законом України „Про національну поліцію", передбачено п. 15 розділу XI цього Закону відповідно до змін, внесених Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII „Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей". Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. Працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ. На сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Поряд із цим відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (зі змінами), Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує, зокрема, державну податкову політику та державну політику у сфері державної митної справи. Згідно з п. 5 параграфа 37 глави 3 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950, та пп. 3.1 та 3.3 розділу III Порядку взаємодії Міністерства фінансів України з центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, затвердженого наказом Мінфіну від 29.12.2011 № 1789, ДФС листом від 27.05.2016 № 1553/4/99-99-04-02-02-13 направила до Міністерства фінансів України проект Закону України про внесення змін до Податкового кодексу України (у тому числі щодо виплати одноразової грошової допомоги у нових розмірах) для погодження позиції ДФС. На сьогодні до Податкового кодексу України зміни не внесені, виплата працівникам податкової міліції одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності проводиться на підставі судових рішень, що набрали законної сили.

Позивач, вважаючи відмови відповідачів протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України встановлено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст.20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-XII, в редакції, яка діяла до 07.11.2015 року, визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015. Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900- VІІІ, який набрав чинності 29.12.2015, доповнено п.15 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" №580-VІІІ абзацом третім такого змісту: право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відтак, передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію".

У зв`язку з внесенням змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі по тексту - Порядок №850).

Пунктом 2 постанови №850 визначено те, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Як встановлено судом, інвалідність ІІ групи ОСОБА_1 встановлено 03.05.2018 року з 17.04.2018 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії довідок Харківської обласної МСЕК серії 12 ААА №708262 від 03.05.2018 року та серії 10 ААА № 017570 від 03.05.2018 року. Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло саме з цієї дати.

Враховуючи, що право на отримання допомоги у позивача виникло після набрання чинності Законом № 208-VIII, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України «Про міліцію» в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 13 лютого 2015 року «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» та постанова Кабінету Міністрів України №850, якими встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції ІІ групи інвалідності, в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, встановленому статтею 23 Закон України «Про міліцію» в редакції від 13 лютого 2015 року, у зв`язку з тим, що на момент звернення ним за виплатою одноразової грошової допомоги, цей закон втратив чинність, з огляду на наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі.

Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, зважаючи на те, що датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не дата розгляду відповідачем заяви про призначення цієї виплати, то не було підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу з посиланням на втрату чинності Законом України «Про міліцію».

Аналогічна правова позиція зазначено Верховним Судом в постановах від 20.06.2018 року по справі № 809/631/16, від 28.08.2018 року по справі № 804/6297/17, від 11.10.2018 року по справі № 824/115/17-а, від 19.09.2018 року по справі № 822/910/17, від 05.06.2018 року по справі № 822/436/16.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України у Порядку № 850,

Державною фіскальною службою України розроблено Методичні рекомендації щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, які затверджені Наказом №735 від 29.11.2013 з подальшими змінами і доповненнями (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 4.6 Методичних рекомендацій, висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4.1-4.4 цих Методичних рекомендацій, довідкою про грошове забезпечення, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, актом розслідування нещасного випадку, поранення або про нещасний випадок невиробничого характеру, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті) регіональний підрозділ подає до ДФС у семиденний строк з дня реєстрації документів. Рішення щодо достатності підстав і документів для виплати одноразової грошової допомоги приймається Департаментом персоналу.

Згідно з пунктом 4.9 Методичних рекомендацій поверненню до територіальних органів ДФС на доопрацювання підлягають документи, які підготовлені не в повному обсязі або оформлені неналежним чином.

За наслідками розгляду документів працівника податкової міліції щодо виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає відповідне рішення. За умови достатності підстав та документів для виплати одноразової грошової допомоги, висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати. За відсутності передбачених законодавством підстав для виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає рішення про відмову у виплаті такої допомоги працівнику податкової міліції. При цьому повернення матеріалів без розгляду можливе лише у випадку неналежного оформлення документів.

За таких обставин, ДФС України протиправно відмовлено ОСОБА_1 саме у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлена листом від 13.03.2020 року за № 696/7/99-99-04-04-02-17.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в даній частині шляхом визнання протиправною відмову Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлену листом від 13.03.2020 року за № 696/7/99-99-04-04-02-17.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною відмову Головного управління ДФС у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлену листом від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 про надання відповіді, суд зазначає наступне.

Так, листом Головного управління ДФС у Харківській області від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 позивача повідомлено, що Державна фіскальна служба України листом від 13.03.2020 №696/7/99-99-04-04-02-17 повернула розглянуті матеріали.

За таких обставин, лист Головного управління ДФС у Харківській області від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 має інформаційний характер та не може нести негативних наслідків для позивача. Натомість негативні наслідки для позивача несе відмова Державної фіскальної служби України оформлена листом від 13.03.2020 року №696/7/99-99-04-04-02-17, протиправність якої встановлена під час розгляду даної справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмову Головного управління ДФС у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 у проведенні розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлену листом від 24.03.2020 року за № 531/Б/20-40-04-01-22 про надання відповіді.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області надіслати до ДПС України висновок, щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище, Державною фіскальною службою України протиправно відмовлено позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю, на думку ДФС України, у позивача права на отримання вказаної допомоги.

Державною фіскальною службою України розроблено Методичні рекомендації щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, які затверджені Наказом №735 від 29.11.2013 з подальшими змінами і доповненнями (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 4.6 Методичних рекомендацій, висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4.1-4.4 цих Методичних рекомендацій, довідкою про грошове забезпечення, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, актом розслідування нещасного випадку, поранення або про нещасний випадок невиробничого характеру, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті) регіональний підрозділ подає до ДФС у семиденний строк з дня реєстрації документів. Рішення щодо достатності підстав і документів для виплати одноразової грошової допомоги приймається Департаментом персоналу.

Згідно з пунктом 4.9 Методичних рекомендацій поверненню до територіальних органів ДФС на доопрацювання підлягають документи, які підготовлені не в повному обсязі або оформлені неналежним чином.

За наслідками розгляду документів працівника податкової міліції щодо виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає відповідне рішення. За умови достатності підстав та документів для виплати одноразової грошової допомоги, висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати. За відсутності передбачених законодавством підстав для виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає рішення про відмову у виплаті такої допомоги працівнику податкової міліції. При цьому повернення матеріалів без розгляду можливе лише у випадку неналежного оформлення документів.

Таким чином, висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги має бути поданим саме ГУ ДФС у Харківській області до ДФС України.

При цьому, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУ ДФС у Харківській області та ДФС України не є припиненими юридичними особами, а знаходяться в стані припинення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в даній частині шляхом зобов`язання Головного управління ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ДПС України грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що становить 352400 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до вищевказаних Методичних рекомендацій висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати.

Таким чином, в даному випадку висновок про призначення позивачу грошової допомоги у зв`язку з встановлення II групи інвалідності має затверджуватись саме ДФС України.

Як встановлено вище, Державною фіскальною службою України протиправно відмовлено позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю, на думку ДФС України, у позивача права на отримання вказаної допомоги.

Таким чином, ДФС України не було затверджено висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Відповідно вказану допомогу не було нараховано.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення грошової допомоги у зв`язку з встановлення II групи інвалідності зверненими на майтнє.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині шляхом зобов`язання Державної фіскальної служби України затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві просив суд, стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано договір про надання правової допомоги від 27.03.2020 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднання «НЕОФЕЛІС ЛО ГРУП» в особі адвоката Тарасової Катерини Ігорівни. Також, до суду надано копію рахунку на оплату №АО2 від 30.03.2020 року до договору про надання правової допомоги від 27.03.2020 року, згідно якої вартість юридичних послуг становить 15000,00 грн.

Крім того, до суду надано копію акту приймання-передачінадання послуг від 28.03.2020 року до договору про надання правової допомоги від 27.03.2020 року та копію детального опису послуг наданих ОСОБА_1 , згідно якої вартість послуг склала 15000,00 грн.

Також, до суду надано копії квитанцій №0.0..1 від 31.03.2020 року та №0.0..1 від 31.03.2020 року про сплату юридичних послуг на загальну суму 15000,00 грн.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, незначну складність справи, виконані адвокатом роботи (наданих послуг), часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 7500,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057,м. Харків, вул. Пушкінська, 46), Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8), Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8) про визнання протиправними відмови, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної фіскальної служби України Бєжанову Андрію Миколайовичу, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, оформлену листом від 13.03.2020 року за № 696/7/99-99-04-04-02-17.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області надіслати до Державної фіскальної служби України висновок про призначення ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Зобов`язати Державну фіскальну службу України затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (, 04053, м. Київ, Львівська пл., 8) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.