Справа № 759/7580/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/7580/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року, суддя Миколаєць І.Ю., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва Ковтуна В.В., Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Гуріна Д.І. про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва Ковтуна В.В., Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва Гуріна Д.І., в якому просив:

1) винести рішення яким встановити бездіяльність державних виконавців, внаслідок чого утворилась заборгованість в виконавчому провадженні №57544347 у вигляді не направлення рекомендованим листом постанови "Про відкриття виконавчого провадження", не проведення щомісячного розрахунку заборгованості по стягненню аліментів та не повідомлення позивача як боржника про наявність такої заборгованості, не направлення вчасно запитів до ДФС та Пенсійного фонду України про місце роботи позивача та як наслідок не направлення на це підприємство виконавчого документа для стягнення аліментів з заробітної платни;

2) визнати незаконними, протиправними, такими що винесені завчасно та без урахування всіх матеріалів виконавчого провадження, незаконними та скасувати:

- повідомлення Головного державного виконавця Ковтун В.В. про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про накладення штрафу від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про розшук майна боржника від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про арешт рухомого та нерухомого майна від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

- постанову Головного державного виконавця Ковтун В.В. про арешт коштів боржника від 16.04.2020 року в виконавчому провадженні №57544347;

3) зобов`язати Головного державного виконавця Ковтун В.В. провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом "Про виконавче провадження" без порушення прав боржника ОСОБА_2 , а саме виключити з реєстру боржників та всіх інформаційних баз МВС, ДФС, пенсійного фонду України, зняти накладені заборони на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти на розрахункових рахунках, пересування та користування спеціальними правами та засобами.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та зобов`язати Святошинського районного суду м. Києва відкрити провадження у даній справі в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому відповідно до п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 171 КАС України передбачає, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Стаття 19 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Як убачається із матеріалів справи відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у справі є Головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва Ковтун В.В., Державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва Гурін Д.І., які не є суб`єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч.1 ст.4 КАС України, а предмет та підстави позову, стосуються цивільно-правових відносин, тому справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, суд першої інстанції зазначену обставину до уваги не прийняв та прийшов до помилкового висновку, що головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Ковтун В.В. та державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Гурін Д.І. не є суб`єктами владних владних повноважень.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що з адміністративного позову вбачається, що позивач оскаржує ряд постанов державних виконавців, у тому числі постанови про накладення штрафу, тоді як вказані постанови відсутні в матеріалах справи, проте значаться в додатках до позовної заяви, а тому колегією суддів не можливо встановити чи предмет позову стосуються цивільно-правових відносин чи публічно-правових.

Окрім того, судом не було встановлено, у зв`язку з чим на ОСОБА_1 було накладено штраф від 16.04.2020 року у виконавчому провадженні №57544347 та про це відсутні будь-які обґрунтування та доводи в оскаржуваному судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України є передчасним, оскільки судом не було встановлено вищезазначених обставин, а тому ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року не може вважатися законною та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що, відмовляючи у відкритті провадження, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Щодо вимоги позивача в апеляційній скарзі про зобов`язання Святошинський районний суд м. Києва відкрити провадження у даній справі в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 312, 313, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року скасувати, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Києва Ковтуна В.В., Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Гуріна Д.І. про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішень направити до Святошинського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.