Справа № 640/18768/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємєць ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 червня 2019 року №, №, №, №, №, від 11 вересня 2019 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31грудня 2018 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року

Результати перевірки оформлені Актом від 10 травня 2019 року №1020/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 .

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено, зокрема:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, Порядок ведення книги доходів і витрат, затвердженого наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481, а саме, неналежне ведення книги обліку доходів і витрат;

- п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб за перевірений період в розмірі 717 578,20 грн.;

- п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 - 2018 роки в розмірі 59 798,17 грн.;

- пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України - не нарахування та не утримання, не перерахування до бюджету податку на доходи під час виплати (нарахування) заробітної плати за перевіряємий період на загальну суму 1150,00 грн.;

- п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - не утримання та не перерахування до бюджету військового збору під час виплати (нарахування) заробітної плати за перевіряємий період на загальну суму 96,00 грн.;

- п. 1, 4 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - не нараховано та не перераховано єдиний внесок із сум чистого доходу, що підлягає сплаті, в сумі 242 366,46 грн.;

- п. 1, 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - не нараховано та не перераховано єдиного внеску з виплаченого доходу фізичним особам за перевіряємий період на загальну суму 1 408,00 грн.;

- абз. 1 ч. 2 ст. 7 Розділ ІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - несвоєчасно сплачено самостійно визначений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначене за звітами про суму нарахованої заробітної плати;

- п. 187.1 статті 187, статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, чим занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму 47 858,00 грн.;

- пп 16.1.7 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України - не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП;

- п. 51.1 статті 51 Податкового кодексу України - не відображено в розрахунку за формою 1ДФ за І квартал 2017 року інформацію про нараховані та виплачені суми доходів;

- п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - не виписано та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за перевіряємий період на загальну суму податку на додану вартість 36 580,00 грн.

11.06.2019 року на підставі висновків Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві було прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- №, яким за порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1076367,30 грн.;

- №, яким за порушення ст. 198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 59822,50 грн.;

- №, яким за порушення пп. 16.1.7 п 16.1 ст. 16 до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 170,00 грн.;

- №, яким за порушення п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 89697,25 грн.;

- №, яким згідно з пп 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 та згідно зі ст. 1201 Податкового кодексу України за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму податку на додану вартість до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 18 291,64 грн.

Не погоджуючись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до ДФС України, за результатом розгляду якої ДФС України прийнято рішення від 28 серпня 2019 року №41520/6/99-99-11-05-01-25, яким скаргу ФОП ОСОБА_1 частково задоволено; скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2019 року № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 111,67 грн., застосованих за несвоєчасну реєстрацію розрахунку коригування до податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та зареєстрований в межах строків, визначених абзацами п`ятнадцятим - шістнадцятим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а в іншій частині залишено без змін; залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 11 червня 2019 року №, №, №, №, №.

За результатами розгляду скарги позивача відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2019 року №, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 Податкового кодексу України, за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних дні на суму податку на додану вартість 1 083,33 грн. застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 108,30 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму податку на додану вартість 1 116,70 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 220,33 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Як свідчать матеріали справи підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення № , слугував висновок податкового органу про те, що за результатами перевірки правильності відображення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів ФОП ОСОБА_1 , встановлено їх завищення на суму 4 858 696,55 грн., з яких, на думку відповідача, позивачем неправомірно віднесено до складу витрат вартість витрат на придбання автозапчастин та послуги ремонту за 2016 рік, оскільки згідно декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік (уточнюючої) позивачем включено вартість придбаних автозапчастин та послуги ремонту на загальну суму 1 859 068,00 грн., тоді як відповідно до наданих на перевірку первинних та розрахункових документів вартість придбаних автозапчастин та послуги ремонту становить 1 232 391,45 грн.; у 2017 - 2018 роках ФОП ОСОБА_1 неправомірно віднесено до складу витрат вартість витрат на придбання автозапчастин та послуги ремонту на загальну суму 4 192 820,00 грн. вантажних автомобілів (основні засоби подвійного призначення).

Так, судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є - вантажний автомобільний транспорт.

Позивач в господарської діяльності використовує власні транспортні засоби, перелік яких наведено в акті перевірки.

У перевіреному періоді позивач надав послуги з перевезення вантажів, що відображено в акті перевірки.

Для здійснення підприємницької діяльності позивачем придбавалися запасні частини для транспортних засобів, послуги з ремонту автомобілів.

На підтвердження задекларованих витрат у перевірений період ФОП ОСОБА_1 до перевірки надав первинні бухгалтерські документи по фактично здійсненим витратам за 2016 рік, якими підтверджуються вартість придбаних автозапчастин та послуг з ремонту на суму 1 859 068,00 грн.

При цьому, відповідачем не заперечувалося те, що позивачем було надано необхідні первинні документи на підтвердження витрат за перевіряємий період, вказані документи оформлено відповідно до вимог чинного законодавства України, однак, позивачем, за позицією контролюючого органу, неправомірно зараховано зазначені суми до складу витрат.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлені статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

У пункті 177.4 статті 177 ПК України зазначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

177.4.5. не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що чистий оподатковуваний дохід, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців від провадження господарської діяльності, визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг).

Не погоджуючись з позицією контролюючого органу, суд першої інстанції правильно зазначив, що основними засобами подвійного призначення є, зокрема, вантажні автомобілі, а не запасні частини до таких автомобілів, вартість ремонту автомобілів. Витрати на операції щодо придбання запчастин та ремонт транспортних засобів є витратами на їх придбання, які згідно з підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України входять до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та є такими, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177,4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Враховуючи суть порушення, яке за позицією відповідача мало місце у спірному випадку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем правомірно та обґрунтовано віднесено до витрат при визначенні чистого оподатковуваного доходу, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців від провадження господарської діяльності, витрат на придбання запасних частин до автомобілів, вартість ремонту автомобілів, які документально підтверджені та які пов`язані з господарською діяльністю та отриманням доходу позивачем.

Оскільки за наслідками розгляду цієї справи не встановлено обставин, які б свідчили про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку і про необґрунтованість донарахування відповідачем позивачу військового збору,так як вказане зобов`язання визначено позивачу виходячи із позиції контролюючого органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу.

З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність податкових-повідомлень рішень від 11 червня 2019 року №, №.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2019 року №, яким за порушення пп. 16.1.7 п 16.1 ст. 16 до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 170,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

У Акті перевірки контролюючий орган зазначив, що позивачем не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, оскільки в перевірений період позивач при здійсненні підприємницької діяльності використовував приміщення та нерухоме майно.

Згідно пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.

Неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень (п. 117.1 статті 117 Податкового кодексу України).

Згідно п. 8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 (далі по тексту - Порядок №1588), платник податків зобов`язаний повідомляти за формою №20-ОПП про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України (п. 8.2-8.4 Порядку 1588)

Якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в даному випадку відповідачем, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надано суду доказів, які б свідчили, що за перевірений період у ФОП ОСОБА_1 з`явились нові об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач вже подавав раніше повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено наявність у позивача обов`язку подавати за перевіряємий період повідомлення за формою №20-ОПП, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2019 року №.

Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 11 червня 2019 року № та № , від 11 вересня 2019 року №, колегія суддів зазначає наступне.

У Акті перевірки контролюючий орган зазначив, що в порушення пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України позивачем не визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за операціями з постачання послуг по виписаних податковим накладним, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, ТОВ "Алерс Україна" на загальну суму 2 500,00 грн. Крім того в порушення вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України позивачем не нараховано податкові зобов`язання по операціях з придбання товарів/послуг, що не використовуються в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі податку на додану вартість 36 580,00 грн.; в порушення статті 198 Податкового кодексу України позивачем завищено показники рядка 10.1 декларації "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг" на загальну суму податку на додану вартість 7 278,00 грн.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 47 858,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що позивачем протягом 2016 - 2018 років не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені при визначенні податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 36 580,11 грн., а тому є підстави для застосування штрафних санкцій у порядку пункту 1201.2 статті 1201 Податкового кодексу України; встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних за період з березня по грудень 2018 року.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у Акті перевірки зазначено, що на формування показника, зазначеного у рядку 10.1Б декларацій показників за перевіряємий період у загальній сумі 2 421 207,00 грн., мало найбільший вплив здійснення операцій з придбання ТМЦ, матеріалів, робіт, послуг, пов`язаних з обслуговуванням транспортних засобів, придбаний у контрагентів-продавців ТОВ "Вог Рітейл", ТОВ "Укр-Петроль", ФОП ОСОБА_2 , ТОВ "Стейт-Оіл", ПрАТ "Київстар", ПП "Укрпалетсістем", ТОВ "Агротрейд ЛТД", ПП "Айтек", ТОВ "Клеон-Ойл",ТОВ "Трейд-Факторі", ТОВ "ВКЦ "Укрпромвпровадження", ТОВ "Грей Консалт", ТОВ "Автодистрибюшн Карго Партс", ТОВ "Inter Cars Ukraine", ТОВ "Техносалікс".

На підтвердження правомірності віднесення показників за господарськими операціями із зазначеними вище контрагентами до рядка 10.1 декларації "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг" позивачем надано до суду копії первинних документів, зокрема, фіскальні чеки, рахунки, замовлення, акти виконаних робіт, товарні чеки, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), накладні, податкові накладні з доказами їх прийняття контролюючим органом.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачем не доведено правомірності висновків, викладених в акті перевірки щодо наявності у діях позивача порушень вимог статті 198 Податкового кодексу України.

Щодо обґрунтованості висновків відповідача про порушення термінів реєстрації податкових накладних, а також стосовно того, що позивачем протягом 2016 - 2018 років не виписувались та не реєструвались податкові накладні відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, слід зазначити, що суд позбавлений можливості надати об`єктивну оцінку таким, оскільки в порушення підпункту 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, у акті перевірки не зазначено, на підставі яких первинних документів контролюючий орган дійшов зазначеного висновку.

У позовній заяві позивач зазначив про відсутність порушень Податкового кодексу України в частині реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та на підтвердження своїх доводів надав суду відповідні копії податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податковий повідомлень-рішень від 11 червня 2019 року № та № , від 11 вересня 2019 року №.

З урахуванням викладеного у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.І. Мєзєнцев

А.Ю. Коротких