Справа № 813/1069/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/1069/17 пров. № А/857/7567/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Затолочного В.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 813/1069/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, Державної судової адміністрації України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції -Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення - 02.06.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 04.06.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року в адміністративній справі №813/1069/17 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

У обґрунтування вимог заяви зазначає те, що рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Оскільки при розгляді адміністративної справи № 813/1069/17 суд застосував положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII, які вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), то, на думку заявника, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року в адміністративній справі №813/1069/17 належить скасувати і задовольнити адміністративний позов.

Заявник вважає, що рішення Конституційного суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020, яким визнано неконституційними положення закону, є виключною обставиною, яка має істотне значення для перегляду судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 813/1069/17 заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з виключними обставинами постанови у адміністративній справі №813/1069/17 задоволено, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у адміністративній справі №813/1069/17 - скасовано; адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Львівського апеляційного суду щодо не виплати ОСОБА_1 при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов`язано Львівський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 279 120,00 (двісті сімдесят дев`ять тисяч сто двадцять) грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, його оскаржила Державна судова адміністрація України, подавши апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 813/1069/17 та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

У обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначають, що суд першої інстанції невірно розтлумачив норми матеріального права щодо дії рішення Конституційного Суду України в часі та можливості перегляду за виключними обставинами рішення суду щодо правовідносин, які склались до прийняття Конституційним Судом України рішення про визнання певних правових положень неконституційними.

Вважають, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 згідно до ухвали №348 ХІV сесії 1-го демократичного скликання народних депутатів 07.12.1993 був обраний суддею Перемишлянського районного суду Львівської області.

21.12.1993 на підставі наказу Управління юстиції Львівської обласної державної адміністрації №104-к від 09.12.1993 приступив до виконання обов`язків судді.

Постановою Верховної Ради України від 04.03.2004 №1589-ІV "Про обрання суддів" ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Апеляційного суду Львівської області.

31.03.2004 наказом №79-к Управління ДСА в Львівській області ОСОБА_1 звільнено з 01.04.2004 з посади судді місцевого Перемишлянського районного суду Львівської області у зв`язку з обранням на посаду судді Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з наказом від 19.04.2004 №22 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків судді Апеляційного суду Львівської області 01.04.2004.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 у справі №1-8/2016, яким визнано неконституційними ряд положень діючого до 30.09.2016 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), ОСОБА_1 скористався своїм правом на відставку, оскільки має відповідний стаж роботи на посаді судді.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII "Про звільнення суддів", позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

На підставі зазначеної постанови 22.09.2016 наказом голови Апеляційного суду Львівської області №45-к ОСОБА_1 виключено зі штату Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи станом на 22.09.2016 ОСОБА_1 становить 33 роки, 07 місяців, 25 днів.

09.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до голови Апеляційного суду Львівської області з заявою про проведення нарахування та виплату йому вихідної грошової допомоги без сплати податку у розмірі 10 місячного заробітку за останньою посадою судді.

Листом Апеляційного суду Львівської області від 10.03.2017 №024/33/2017 ОСОБА_1 повідомлено про те, що на суддів, звільнених з посади постановами Верховної Ради України до 30.09.2016, не поширюються норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VІІІ, а тому підстави для виплати вихідної допомоги суддям у зв`язку з відставкою відсутні.

У постанові від 04 жовтня 2017 року у справі №813/1069/17 суд дійшов висновку, що на момент прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку не було визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку відповідача щодо нарахування вихідної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд також зазначив, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме - виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Конституційним Судом України не приймалося рішення щодо неконституційності Закону № 1166-VIIв частині виключення статті 136 із Закону № 2453-VI.

Постанова набрала законної сили 03.04.2018.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що перегляд судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з застосуванням судом при вирішенні справи норм закону, які суперечать Конституції України, спрямований саме на виправлення судової помилки. За інших умов право особи ініціювати перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не можливо було б реалізувати, оскільки у будь-якому випадку ухвалення судового рішення передуватиме факту встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) правової норми або її окремого положення.

Крім того, норма пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, на думку суду першої інстанції, містить чіткі підстави, за наявності яких судовий спір може бути відновлено і остаточне судове рішення може бути переглянуто за виключними обставинами. Отже, встановивши, що у судовому спорі наявні вищезазначені підстави, особа може в великою долею вірогідності передбачати своє право подати відповідну заяву. При цьому, жодних посилань на взаємозв`язок та взаємозалежність такого права від дати ухвалення рішення Конституційним Судом України дана норма не містить.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Частиною першою статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року, який набрав чинності з 01.04.2014 року, у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" статтю 136 виключено.

Статтею 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402- VIIІ, який набув чинності з 30 вересня 2016 року, відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

15.04.2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 відновлено право суддів, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020 року.

Отже, з 15.04.2020 року судді мають право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому не наділений повноваженнями не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка входить до складу палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, в постанові від 17.12.2019 року у справі № 808/2492/18, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначив, що наявність рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки під час розв`язання спору. На час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення судом закон був чинним та підлягав застосуванню.

В постанові від 25.07.2019 року у справі № 804/3790/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що належить до палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, висловив правову позицію про те, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Таким чином, підхід, сформований рішеннями Верховного Суду, не визнає права на перегляд за виключними обставинами судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, з тої причин, що на момент ухвалення судових рішень норма закону, згодом визнана неконституційною, була чинною.

Зважаючи на те, що Конституційний Суд України визначив, що підпункт 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність та не встановив ретроспективну дію рішення від 15.04.2020 року, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

У зв`язку з цим, на думку апеляційного суду, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року у справі № 813/1069/17 за виключними обставинами необхідно відмовити та залишити цю постанову в силі.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, пунктом 1 частиною 4 статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального справа, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційні скарги необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 813/1069/17 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі №813/1069/17 за виключними обставинами відмовити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі №813/1069/17 залишити в силі.

Постанова за наслідками провадження за виключними обставинами може бути оскаржена в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. С. Затолочний
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.09.2020 року