Справа № 200/4317/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/4317/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Олішевської В.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1

про: визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати в день звільнення з військової служби всієї належної суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки та зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2019 року по 20 березня 2020 року в розмірі 255732,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилається на те, що ним 30 травня 2016 року був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Відповідно до витягу з наказу № 119-РС командира в/ч НОМЕР_1 від 26 травня 2019 р., відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військове зобов`язання та військову службу» позивача звільнено з військової служби, як такого, що вислужив строк військової служби за контрактом. При звільненні відповідачем протиправно не виплачена в повному обсязі одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби та компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпусток, як учаснику бойових дій. У зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні повністю. Обґрунтовуючи заперечення проти позову відповідач зазначив, що позивача звільнено з військової служби з 26.05.2019 року та наказом командира військової частин НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.05.2019 № 156 виключено зі списків особового складу у зв`язку з чим саме 30.05.2019 є останнім днем для проведення відповідних розрахунків з військовослужбовцем.

Позивач не був розрахований в повному обсязі при звільненні у зв' язку з ненаданням відповідного документу щодо підтвердження неотримання одноразової допомоги у разі звільнення з попереднього місця служби, який в подальшому було направлено позивачем на адресу військової частини НОМЕР_1 лише 31 жовтня 2019 року. Після надходження підтверджуючого документа та заяви позивача щодо проведення перерахунку одноразової допомоги у разі звільнення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 грудня 2019 року № 365 (по стройовій частині) внесено зміни до наказу командира військовоі частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2019 № 156 щодо доплати позивачу одноразової допомоги у разі звільнення за 7 років. Грошові кошти у сумі 24607,60 грн. 27 грудня 2019 року було перераховано на картковий рахунок позивача. Причиною несвоєчасного розрахунку позивача при звільненні є не надання підтверджуючого документа щодо неотримання за попереднім місцем проходження служби одноразової допомоги у разі звільнення. Також відповідач зазначив, що вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є безпідставною, оскільки Кодекс законів про працю України на військовослужбовців не розповсюджується, а правовою основою військового обов`язку і військової служби є спеціальні закони, які не передбачають будь-яких компенсацій в разі затримки розрахунку під час звільнення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бабіча С.І. та згідно розпорядження Донецького окружного адміністративного суду № 120 від 30 липня 2020 року було призначено повторний автоматичний розподіл справ між суддями по справі № 200/4317/20-а.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ вказану адміністративну справу передано на розгляд судді Олішевській В.В.

Ухвалою від 03.08.2020 р. справу № 4317/20 а прийнято до провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв`язку з перебуванням судді Олішевської В.В. у період з 31.08.2020 року по 11.09.2020 року у щорічній основній відпустці, справа розглядається 14 вересня 2020 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу у письмовому провадженні, на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 (а.с. 10-11, 24).

30 травня 2016 року, ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу з Міністерством оборони України в особі начальника 179 об`єднаного навчально-тренувального центру військ зв`язку полковника Міцюка І.О. строком на 3 (три) роки (а.с. 14-15).

Наказом командира військової частина-польова пошта НОМЕР_5 від 01 серпня 2016 року № 229, ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с. 20).

Наказом командира військової частина-польова пошта НОМЕР_5 від 01 липня 2017 року № 176 з метою виконання вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31 березня 2017 року № Д-322/1/4дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році» та з метою удосконалення організаційно-штатних структур військових частин оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » умовне найменування військової частини - польова пошта НОМЕР_5 , яке належало 54 окремій механізованій бригаді, змінено на А0693 (а.с. 21).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 119-РС від 26 травня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у Збройних Силах України за підпунктом "а" (які вислужили строк військової служби за контрактом) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 48).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 156 від 30 травня 2019 року (далі - Наказ № 156) сержанта, ОСОБА_1 , головного сержанта ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 119-РС, за підпунктом "а" (які вислужили строк військової служби за контрактом) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема зазначено, з 30.05.2019 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 31.05.2019 року. Щорічна основна відпустка за 2018 рік надавалася терміном на 40 днів, утримати за 10 днів надмірно використаної відпустки за 2018 рік. Щорічна основна відпустка за 2019 рік не надавалася, виплатити компенсацію за 10 днів невикористаної відпустки. Виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 110% в повному розмірі за період служби, з 01 по 30 травня 2029 р., згідно телеграми Міністра оборони України від 28.12.2018 р. № 248/9240. Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період служби, з 01 по 30 травня 2019 р. згідно телеграми Міністра оборони України від 28.12.2018 р. № 248/9240. Виплатити винагороду за безпосередню участь в операції Об`єднаних сил за період служби, 0 01 по 30 травня 2019 р. в розрахунку 6500 грн. на місяць відповідно до залучення особового складу до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області та Луганській областях. Виплатити одноразову допомогу при звільненні в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних років служби. Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна - 10 років 09 місяців 22 дні (а.с. 49).

Спірним питанням даної справи є те, що на момент звільнення позивача з військової служби відповідачем порушено право позивача на своєчасний розрахунок при звільненні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260, серед іншого визначено, що військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Згідно з пунктом 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Змістом частини 2 статті 24 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з витягом з Наказу № 156 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30 травня 2019 року, а тому належне грошове забезпечення при звільненні мало бути виплачене військовою частиною НОМЕР_1 - 30 травня 2019 року.

Проте, як слідує з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_6 АТ «Альфа-Банк», грошове кошти в сумі 34440,55 грн. були зараховані 31 травня 2019 року, та в сумі 354,61 грн. 11 червня 2019 року, з затримкою у виплаті на 1 календарний день та 12 календарних днів відповідно, що не заперечується сторонами. (а.с. 23)

Як зазначив позивач у позовній заяві та не спростовує відповідач, відповідно до наказу № 156 при звільненні з військової служби ОСОБА_1 31 травня 2019 року була виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за 3 (три) повних років служби але в наказі зазначена календарна вислуга років - 10 років 09 місяців 22 дні.

03 вересня 2019 року позивачем була направлена скарга до вищестоящого командування на незаконні дії відповідача, які виразились в не нарахуванні та невиплаті при звільненні в повному розмірі суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 10 (десять) повних років служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки без законних на те підстав.

Наказом № 272 від 18.09.2019 р. внесено зміни до наказу п. 21 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 травня 2019 р. № 156, та викладено його в новій редакції. (а.с. 50-51)

08 жовтня 2019 року кадровим центром Сухопутних військ Збройних Сил України листом № 116/9/КЦ/4/5429 було повідомлено позивача, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2019 № 272 «Про внесення змін в наказ про звільнення від 30.05.2019 № 156» ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 5741,74 гривень. Для виплати грошової допомоги при звільненні не за 3 (три), а за 10 років, необхідно надати підтверджуючі документи про неотримання даного виду виплати з попереднього місця служби до військової частини НОМЕР_1 для внесення змін в наказ.

Згідно з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_6 АТ «Альфа-Банк» 27.09.2019 року відповідачем була перераховано позивачу грошові кошти в розмірі 5655,61 грн.

31 жовтня 2019 року позивачем було направлено заяву на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виплату одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50% відсотків від місячного грошового забезпечення за 10 (десять) повних календарних років служби, до якої були додані додаткові документи. (а.с. 16)

Наказом № 365 від 15.12.2019 р. внесено зміни у п. 21 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 травня 2019 р. № 156. (а.с. 52-53)

Згідно з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_6 АТ «Альфа-Банк» 27.12.2019 року відповідачем були перераховані позивачу грошові кошти в розмірі 24607,50 грн.

Крім того як зазначає позивач у позовній заяві, що не спростовує відповідач 20 лютого 2020 року позивачем було направлено скаргу до вищестоящого командування на незаконні дії відповідача, які виразились в не вірному нарахуванні та виплаті меншої, ніж належить, суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 10 (десять) повних років служби без законних на те підстав.

19 березня 2020 року фінансово-економічною службою оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » листом № 1314/19/428 було повідомлено позивача, що при звільненні, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2019 року № 156, була нарахована одноразова грошова допомога за З (три) повних роки проходження служби у розмірі 18 221,75 гривень та виплачена 31.05.2019 року. Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2019 року № 365 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.05.2019 року № 156» була здійснена доплата 27.12.2019 за 7 (сім) повних роки проходження служби на особистий картковий рахунок у розмірі 24607,50 грн. Після звернення була проведена перевірка нарахування одноразової грошової допомоги та встановлено, що загальна сума одноразової грошової допомоги при звільненні повинна становити 61518,75 грн. Було донараховано одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 18455,62 грн., яка буде перерахована до 30.03.2020 року на особистий картковий рахунок» (а.с. 13).

Згідно виписки з карткового рахунку № НОМЕР_6 АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 18455,62 гривень були перераховані відповідачем 20 березня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ та пунктів 2, 4 розділу І Порядку № 260 до грошового забезпечення військовослужбовців також входить одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби. А згідно пункту 7 розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Таким чином, позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 30.05.2019 р., а остаточний розрахунок при звільненні з військової служби проведено 20.03.2020 р.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, до спірних правовідносин субсидіарна мають застосовуватися приписи статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту З Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, пунктом 7 розділу І якого, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при звільненні позивача з ним не був проведений повний розрахунок. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку у відповідності до приписів статті 117 КЗпП України.

Оскільки останній день перебування позивача на службі був 30 травня 2019 року, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний 30 травня 2019 року.

Згідно з наявної в матеріалах справи довідки щодо виплати всіх видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , грошове забезпечення позивача за останні два відпрацьовані місяці (березень квітень 2019 року), що передували звільненню, склало 13090,25 грн. +13325,85 грн. = 26416,10 грн. (а.с. 41-45)

Середньоденний розмір грошового забезпечення становить 433,05 грн. (26416,10 грн. / 61 (календарні дні).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 127749,75 грн. (433,05 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 295 (кількість днів затримки).

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 31 травня 2019 р. по 20 березня 2020 р. в розмірі 255732,55 грн.підлягають частковому задоволенню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати в день звільнення з військової служби всієї належної суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки та зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2019 року по 20 березня 2020 року в розмірі 255732,55 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в день звільнення з військової служби всієї належної суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки.

Стягнути з військової частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2019 року по 20 березня 2020 року в розмірі 127749,75 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська