Справа № 566/303/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 566/303/20 пров. № А/857/6742/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2020 року (головуючий суддя: Хомицька А.А., місце ухвалення - смт. Млинів, дата складення повного тексту рішення 25.05.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Матрунчик Оксани Василівни, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, виконавчого комітету Луцької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 , 17.03.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії LC № 018202, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

Обґрунтовує позов тим, що 08.03.2020 стосовно позивача винесено постанову серії LC № 018202, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Згідно оскаржуваної постанови, він керуючи автомобілем Renault Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 07.03.2020 о 10 год 44 хв в м. Луцьку по вул. Конякіна, 39 а, порушив вимогу дорожнього знаку, а саме здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.3.34 додатку 1 розділу 33 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 07.03.2020 керуючи власним автомобілем по вул. Конякіна в м. Луцьку, в напрямку вулиці Карпенка-Карого, у місці заїзду на автостанцію здійснив маневр розвороту у дозволеному для цього місці і здійснив зупинку свого автомобіля на краю проїзної частини вулиці Конякіна поміж інших автомобілів. Вказує, що вказаний дорожній знак по траєкторії свого руху він не міг бачити, так як дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташований за напрямком руху зі сторони вул. Карпенка-Карого перед поворотом на автостанцію м. Луцька, разом з тим у напрямку руху по вул. Конякіна в сторону вул. Карпенка-Карого наявний розрив у суцільній лінії дорожньої розмітки навпроти повороту на автостанцію, тому у вказаному місці дозволений поворот ліворуч та розворот транспортних засобів, а будь-яких додаткових дорожніх знаків чи дорожньої розмітки, які б вказували на зону дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено» за напрямом його руху немає, а тому в його діях немає винної дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився Департамент муніципальної варти Луцької міської ради та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що матеріалами справи підтверджується, що на вулиці Конякіна, 39 у м. Луцьку встановлено дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» в зоні дії якого інспектором з паркування виявлено транспортний засіб марки «Renault Scenic» д.н.з. НОМЕР_1 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки. Вказаний дорожній знак розташований з правого боку проїжджої частини, та не є закритим від учасників дорожнього руху будь якими перешкодами.

Позивачем, 18.08.2020 подано відзив на апеляційну, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи проводити без його участі.

Представник апелянта 14.09.2020 заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Оскільки, сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України їхня неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, та враховуючи те, що вказана справа, відповідно до параграфу 2 Глави 11 КАС України, належить до категорії термінових адміністративних справ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені вказаного клопотання представника позивача.

Крім цього, нормами КАС України, сторонам та їхнім представникам, надано можливість брати участь в судових засіданнях перебуваючи поза межами приміщення суду, однак таких клопотань щодо такої участі заявлено не було.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії постанови LC 018200 від 08.03.2020 року, винесеної інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Матрунчик О. В., ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Scenic» д.н.з. НОМЕР_1 та порушив вимогу дорожнього знаку, а саме здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 3.34 додатку 1 розділу 33 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Підпункт 3.34 п. 3 Заборонні знаки розділу 33 «ДОРОЖНІ ЗНАКИ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), дорожній знак - «Зупинку заборонено», забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на обґрунтування своїх доводів щодо не вчинення адміністративного правопорушення, позивач вказує, що він рухаючись на своєму транспортному засобі по вул. Конякіна в м. Луцьку в напрямку вул. Карпенка-Карого, у місці заїзду на автостанцію, здійснив розворот у дозволеному для цього місці та здійснив зупинку свого транспортного засобу на краю проїзної частини вулиці Конякіна поміж інших автомобілів, додаткових дорожніх знаків чи дорожньої розмітки, які б вказували на зону дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено», за напрямком його руху не було.

Однак, суд апеляційної інстанції не бере до уваги вказані покликання позивача, як на підставу не притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки доказів того, що позивач рухався по вул. Конякіна в м. Луцьку в напрямку вул. Карпенка-Карого не надано, тобто матеріалами справи не підтверджено того, що позивач не міг бачити дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», так як рухався по вул. Конякіна в м. Луцьку в напрямку вул. Карпенка-Карого.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень, у розглядуваній справі - Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, покладено обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що до матеріалів справи подано фотознімки здійснені 07.03.2020 (а. с. 33-36), однак такі не підтверджують факт зупинки автомобіля позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України, оскільки такі фіксують окремо транспортний засіб «Renault Scenic» д.н.з. НОМЕР_1 та окремо дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено». Тобто, на цих фотознімках не зафіксовано транспортного засобу «Renault Scenic» д.н.з. НОМЕР_1 , який би знаходився в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України.

Крім цього, інших доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем ПДР України, зокрема, зупинки автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» не надано, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Суд апеляційної інстанції вважає, що аналіз фактичних обставин справи, установлених під час розгляду справи, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваного судового рішень, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено порушення вимог здійснення зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України, оскільки в матеріалах справи наявних доказів на підтвердження вчинення порушення не має, зокрема, цілісного відеозапису чи фотознімка, відповідно до ст. 251 КУпАП, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Апеляційна скарга Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради не спростовує правильність доводів, яким мотивовано рішення суду першої інстанції, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2020 року у справі № 566/303/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17.09.2020.