Справа № 380/5713/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5713/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Київського гарнізону, військового прокурора Військової прокуратури Київського гарнізону Гладія Євгена Васильовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Військової прокуратури Київського гарнізону, військового прокурора Військової прокуратури Київського гарнізону Гладія Євгена Васильовича, в якому просить:

- визнати бездіяльність Військової прокуратури Київського гарнізону і військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є. В. щодо ненадання відповідей на запити на інформацію ОСОБА_1 від 05 березня 2020 року і 26 березня 2020 року протиправною і зобов`язати Військову прокуратуру Київського гарнізону і військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є.В. в порядку та строки, визначені законом, розглянути запити ОСОБА_1 від 05 березня 2020 року і 26 березня 2020 року та надати обґрунтовані і об`єктивні відповіді;

- стягнути з відповідача судові витрати;

- в порядку статті 382 КАС України встановити відповідачеві строк виконання рішення та зобов`язати подати до суду відповідний звіт.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 березня 2020 року відповідно до статей 3, 32, 34 Конституції України та статей 1, 5, 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є.В. із запитом на інформацію про рух кримінального провадження № 0000074, внесеного 01 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та про винесені органом досудового розслідування процесуальні рішення, а також 26 березня 2020 року відповідно до статей 3, 32, 34 Конституції України та статей 1, 5, 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є.В. із запитом на інформацію про наявність у кримінальному провадженні № 0000074 постанов органу досудового розслідування про невизнання ОСОБА_1 потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Позивач зазначає, що до сих пір не отримав відповіді на вищезгадані запити на інформацію, хоча нормами статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. На думку позивача, вказане є порушенням його прав та вимог статей 3, 5, 10, 14, Закону України «Про доступ до публічної інформації», що й зумовило його звернення до суду з цим адміністративним позовом.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що запит позивача на надання інформації від 05 березня 2020 року про рух кримінального провадження № 0000074, внесеного 01 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та про винесені органом досудового розслідування процесуальні рішення розглянуто Військовою прокуратурою Київського гарнізону та 06 березня 2020 року надано позивачу відповідь, у якій повідомлено про те, що у цьому кримінальному провадженні він має процесуальний статус заявника, а тому відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України не являється за можливе надання будь-яких копій матеріалів кримінального провадження та інформації про прийняті рішення у ньому, оскільки такі відомості становлять таємницю досудового розслідування. Також додатково зазначено, що у разі закінчення досудового розслідування його буде проінформовано відповідно до вимог чинного законодавства. Стверджує, що відповідь на запит позивача від 05 березня 2020 року скеровано йому поштовим зв`язком 06 березня 2020 року за вих.10/1281 на адресу: АДРЕСА_1 . Запит позивача на надання інформації від 26 березня 2020 року про наявність у кримінальному провадженні № 0000074 постанов органу досудового розслідування про невизнання ОСОБА_1 потерпілим по даному кримінальному провадженню розглянуто Військовою прокуратурою Київського гарнізону та 30 березня 2020 року надано позивачу відповідь, у якій повідомлено про те, що досудове розслідування у згаданому кримінальному провадженні здійснюється слідчими Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, а також роз`яснено право звернутися у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо надання запитуваної інформації. Стверджує, що відповідь на запит позивача від 26 березня 2020 року скеровано йому поштовим зв`язком 30 березня 2020 року за вих.10/1909 на адресу: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що Військова прокуратура Київського гарнізону надала позивачу відповіді на всі запити на інформацію, які були ним надіслані на її адресу.

З огляду на наведене просить в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 24 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Витребувано у Військової прокуратури Київського гарнізону та військового прокурора Військової прокуратури Київського гарнізону Гладія Євгена Васильовича докази розгляду запитів ОСОБА_1 на інформацію від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

05 березня 2020 року позивач звернувся до військового прокурора Київського гарнізону із запитом на інформацію про рух кримінального провадження № 0000074, внесеного 01 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та про винесені органом досудового розслідування процесуальні рішення (а.с.8), у якому просив:

1. Надати інформацію:

- про стадію, на якій знаходиться досудове розслідування кримінального провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000074 від 01 липня 2016 року;

- про проведені в рамках вказаного кримінального провадження, з моменту передачі справи за підслідністю, процесуальні та слідчі дії, у тому числі застосовані заходи забезпечення кримінального провадження;

- про складені слідчим підозри у зазначеному кримінальному провадженні та її погодження із військовим прокурором;

- про оголошення (вручення) слідчим підозри будь-якій особі у кримінальному провадженні № 0000074 від 01 липня 2016 року;

- про складення слідчим обвинувального акту в межах вказаного кримінального провадження та його направлення прокурору для затвердження;

- про прийняті, за наслідками проведення досудового розслідування кінцеві процесуальні рішення в кримінальному провадженні № 0000074 від 01 липня 2016 року у т.ч. щодо інших кримінальних проваджень, приєднаних до даної справи або об`єднаних з нею;

- про звернення військового прокурора до суду з обвинувальним актом;

2. Надіслати належним чином завірені копії матеріальних носіїв інформації, в яких містяться запитувані відомості та ті, на підставі яких розпорядником надаватиметься відповідь.

3. Письмово повідомити про результати розгляду запиту на інформацію у т.ч. на електронну адресу запитувача.

Вказаний запит на інформацію зареєстрований в книзі обліку звернень військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України 05 березня 2020 року за № 4.

26 березня 2020 року позивач звернувся до військового прокурора Київського гарнізону із запитом на інформацію про наявність у кримінальному провадженні № 0000074 постанов органу досудового розслідування про невизнання ОСОБА_1 потерпілим по даному кримінальному провадженню (а.с.10), у якому просив:

1. Надати інформацію про наявність у кримінальному провадженні № 0000074 постанов органу досудового розслідування про невизнання ОСОБА_1 потерпілим;

2. Надіслати належним чином завірені копії матеріальних носіїв інформації, в яких містяться запитувані відомості та ті, на підставі яких розпорядником надаватиметься відповідь на даний запит.

3. Письмово повідомити про результати розгляду запиту на інформацію у т.ч. на електронну адресу запитувача - ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказаний запит на інформацію зареєстрований в книзі обліку звернень військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України 26 березня 2020 року за № 7.

Уважаючи бездіяльність Військової прокуратури Київського гарнізону та військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є.В. щодо ненадання відповідей на запити на інформацію від 05 березня 2020 року і 26 березня 2020 року протиправною, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка дій відповідачів щодо дотримання ними вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду запитів позивача від 05 березня 2020 року і 26 березня 2020 року на отримання публічної інформації.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначений перелік розпорядників інформації.

Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку діям відповідачів щодо дотримання ними вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» під час розгляду запитів позивача від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року на отримання публічної інформації суд зазначає таке.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що публічна інформація як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення «публічна» не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак, не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.

Водночас орган, до якого направлено запит громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно його розглянути, перевірити викладені в ньому факти, та надати відповідь на запит на інформацію у встановлені законом строки, зокрема не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, якщо такий запит не стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

Як встановив суд з матеріалів справи 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року позивач звернувся до військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є.В. із запитами на отримання публічної інформації. Вказані запити зареєстровані в книзі обліку звернень військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України 05 березня 2020 року за № 4 та 26 березня 2020 року за № 7 відповідно.

Стверджуючи про виконання свого обов`язку щодо надання позивачу відповіді на його запити від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року та доведення до відома позивача про результати їх розгляду відповідач зазначає про те, що відповідь на запит позивача від 05 березня 2020 року скеровано йому поштовим зв`язком 06 березня 2020 року за вих.10/1281 на адресу: АДРЕСА_1 , а відповідь на запит позивача від 26 березня 2020 року скеровано йому поштовим зв`язком 30 березня 2020 року за вих.10/1909 на адресу: АДРЕСА_1 . На підтвердження таких доводів відповідач надав суду реєстр № 62 на відправлення, які здані в поштове відділення та реєстр № 78 на відправлення, які здані в поштове відділення відправником Військовою прокуратурою Київського гарнізону ЦРУ. Перевіривши зміст згаданих реєстрів суд встановив, що за порядковим номером 9 реєстру № 62 від 06 березня 2020 року під вихідним номером 10/1281 одержувачем вказаний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); за порядковим номером 6 реєстру № 78 від 30 березня 2020 року під вихідним номером 10/1909 одержувачем вказаний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Проте, у вказаних реєстрах суд не знайшов відмітки працівника зв`язку про їх прийняття.

З цього приводу необхідно звернути увагу на таке.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закон України «Про поштовий зв`язок» визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поштовий зв`язок» відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку, відносини між ними визначають та регулюють Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Пунктом 66 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 73 Правил надання послуг поштового зв`язку, під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання.

У постанові від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а Верховний Суд висловив правову позицію відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді на запит є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил № 270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Як встановив суд, відповідач отримав запити позивача на отримання публічної інформації 05 березня 2020 року (запис в книзі обліку звернень військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України № 4 від 05 березня 2020 року) та 26 березня 2020 року (запис в книзі обліку звернень військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України № 7 від 26 березня 2020 року), відповідь на запит від 05 березня 2020 року підготував 06 березня 2020 року (№ 10/1281 вих.20), відповідь на запит від 26 березня 2020 року підготував 30 березня 2020 року (№ 10/1909 вих.19), однак жодного доказу, як то списку згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто та саме у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» відповідач суду не надав.

Разом з тим суд зазначає про те, що складення відповідачем реєстру № 62 на відправлення, які здані в поштове відділення та реєстру № 78 на відправлення, які здані в поштове відділення відправником Військовою прокуратурою Київського гарнізону ЦРУ не є моментом завершення перебігу строку на надання відповіді, визначеного законом, а такі реєстри не можуть слугувати доказом саме відправлення позивачу відповідей на його запити у строк, встановлений законом, оскільки не містять відмітки працівника поштового зв`язку про їх прийняття.

Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює надані відповідачем докази надіслання відповідей на запити позивачу, а саме реєстр № 62 та реєстр № 78 на відправлення, які здані в поштове відділення відправником Військовою прокуратурою Київського гарнізону ЦРУ), оскільки за відсутності відмітки працівника поштового зв`язку про їх прийняття, вони не підтверджують факт направлення вказаних відповідей позивачем, а є лише фактом фіксування наявності відповіді в установі, а відтак не можуть бути доказом саме надання відповіді позивачу у розумінні приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Інших доказів на підтвердження направлення відповідей позивачу на його запити від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року відповідач суду не надав.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповіді на запити позивача від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року були розглянуті та сформовані Військовою прокуратурою Київського гарнізону, однак, у порядку, спосіб та строки, визначені чинним законодавством не доведені до відома позивача.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової прокуратури Київського гарнізону і військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є. В. щодо ненадання відповідей на запити на інформацію ОСОБА_1 від 05 березня 2020 року і 26 березня 2020 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту першого частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Отже, у межах спірних правовідносин саме Військова прокуратура Київського гарнізону є розпорядником інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи те, що відповіді на запити позивача від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року були розглянуті та сформовані Військовою прокуратурою Київського гарнізону, однак, у порядку, спосіб та строк визначений чинним законодавством не доведені до його відома, необхідно визнати протиправними дії Військової прокуратури Київського гарнізону щодо недотримання строку надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року, встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової прокуратури Київського гарнізону і військового прокурора Київського гарнізону Гладія Є.В. в порядку та строки, визначені законом, розглянути запити ОСОБА_1 від 05 березня 2020 року і 26 березня 2020 року та надати обґрунтовані і об`єктивні відповіді суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджується, що запити позивача від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року розглянуті Військовою прокуратурою Київського гарнізону, про що свідчать відповіді від 06 березня 2020 року № 10/1281 вих.20 та від 30 березня 2020 року № 10/1909 вих.19, підстави для задоволення цієї позовної вимоги відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо вимоги позивача встановити відповідачеві в порядку статті 382 КАС України строк виконання рішення та зобов`язати подати до суду відповідний звіт суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи те, що резолютивна частина судового рішення не містить приписів зобов`язального характеру, тобто не встановлює для відповідача обов`язку вчинити певні дії чи утриматися від їх учинення на користь позивача, що охоплюються поняттям «виконання судового рішення», а лише констатує протиправність його дій у межах спірних правовідносин та за встановлених судом обставин, підстави для встановлення відповідачеві строку для виконання рішення та зобов`язання подати до суду відповідний звіт відсутні.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 16 липня 2020 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., відтак, враховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань Військової прокуратури Київського гарнізону на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової прокуратури Київського гарнізону (вул. Петра Болбочана, 8-а, м. Київ, 01014) військового прокурора Військової прокуратури Київського гарнізону Гладія Євгена Васильовича (вул. Петра Болбочана, 8-а, м. Київ, 01014) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Військової прокуратури Київського гарнізону щодо недотримання строку надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 05 березня 2020 року та 26 березня 2020 року, встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової прокуратури Київського гарнізону на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 420,40 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 16 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.