Справа № 260/1935/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1935/20 пров. № А/857/8214/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі №260/1935/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про стягнення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення (головуючий суддя першої інстанції - Калинич Я.М., справу розглянуто в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення - м. Ужгород),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС, в якому просить зобов`язати Закарпатську митницю ДФС нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 01.11.2018 по 25.05.2020, у розмірі визначеному судом та із утриманням обов`язкових податків та зборів з даної суми до Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2019 року, №807/212/18 його допущено до роботи на займаній на час звільнення посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Вилок» Закарпатської митниці ДФС чи до роботи на іншій рівнозначній посаді; стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 04 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року у розмірі 54202,00 грн. Проте, незважаючи на негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, таке до 26 травня 2020 року не виконувалось. Відповідно заробітна плата за час затримки виконання судового рішення у період з 01.11.2018р. по 25.05.2020 р. йому не виплачувалась.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 р. позов задоволено. Зобов`язано Закарпатську митницю ДФС нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2018 року по 25 травня 2020 року у розмірі 174016 (сто сімдесят чотири тисячі шістнадцять грн.) 92 грн. із утриманням обов`язкових податків та зборів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із правомірністю дій митниці, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що у Закарпатської митниці не було підстав для виплати позивачу заробітної плати за вказаний у позові період, оскільки вказане питання врегульоване нормами ст. 236 Кодексу законів про працю України та потребує окремого процесуального документа уповноваженого органу. Крім того, для виконання рішення суду про поновлення на посаді необхідна в першу чергу ініціатива особи з цього питання, а отже таке не може бути реалізоване без волевиявлення працівника. Позивач не вживав активних, ініціативних дій щодо його поновлення, а тому вина Закарпатської митниці у затримці виконання судового рішення відсутня. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем поданий Відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, натомість рішення суду першої інстанції є правомірним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

В судовому засіданні проведено заміну відповідача Закарпатської митниці ДФС на її правонаступника Закарпатську митницю Держмитслужби.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 р. №807/212/18 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, допущення до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано наказ Закарпатської митниці ДФС від 01 березня 2018 року № 185-о «Про особовий склад»; зобов`язано Закарпатську митницю ДФС допустити ОСОБА_1 до роботи на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Вилок» Закарпатської митниці ДФС чи до роботи на іншій рівнозначній посаді; стягнуто на користь ОСОБА_1 із Закарпатської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року у розмірі 54202,00 грн., із утриманням податків й інших обов`язкових платежів, а також отриманого позивачем розміру соціальної допомоги по безробіттю.

Окрім того, п. 5 резолютивної частини рішення передбачено, що таке в частині присудження виплати заробітної плати - у межах стягнення за один місяць у розмірі 6774,70 грн. (шість тисяч сімсот сімдесят чотири гривні сімдесят копійок) підлягає до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишено без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №807/212/18 - без змін.

ОСОБА_1 , на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 р. №807/212/18, поновлено на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного посту «Вилок» Закарпатської митниці ДФС наказом Закарпатської митниці ДФС України №92-о від 26 травня 2020 року.

Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2018 року по 25.05.2020 року ОСОБА_1 виплачена не була.

Вважаючи, що Закарпатською митницею ДФС на виконання рішення суду протиправно поновлено його на роботі із затримкою, що позбавила його гарантованого трудовим законодавством права на оплату праці, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу виплачено не було, що свідчить про порушення відповідачем положень законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як слідує з матеріалів справи та зазнавалось вище, Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 р. №807/212/18 ОСОБА_1 , серед іншого, допущено до роботи на займаній на час звільнення посаді.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що «допуск до роботи» та «поновлення на роботі» тотожні за своєю правовою природою поняття.

Відповідно до частини 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом та являється однією з основних засад судочинства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Незважаючи на вищенаведені обов`язки щодо виконання рішення суду, ОСОБА_1 був поновлений на роботі наказом від 26 травня 2020 року, тобто затримка виконання судового рішення становить період з 01.11.2018р. по 25.05.2020р.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 34 постанови від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Нормами ст. 236 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника у вигляді оплати вимушеного прогулу. Так, зокрема, зазначеною нормою встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норми ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, період з дня ухвалення Закарпатським окружним адміністративним судом рішення в адміністративній справі №807/212/18 по день фактичного поновлення позивача на посаді є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на посаді в митних органах.

Суд вважає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).

Що стосується доводів апелянта про те, що вина Закарпатської митниці у затримці виконання судового рішення відсутня, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі невірними, оскільки наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в судовій практиці у подібних справах, зокрема, у постанові від 09.02.2018 у справі №П/811/218/14, від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а.

Так, зокрема, стосовно відсутності судових рішень, які набрали законної сили, про поновлення позивача на роботі, колегія суддів Верховного Суду у справі №807/2713/13-а, дійшла висновку, що обов`язок роботодавця виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважністю, внаслідок яких судове рішення виконане несвоєчасно.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Незважаючи на вищенаведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу виплачено не було, що свідчить про порушення відповідачем вказаних положень законодавства.

Враховуючи те, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2018 року у справі №807/212/18, ОСОБА_1 був поновлений на роботі лише 26.05.2020 р. згідно вищевказаного наказу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду за період з 01.11.2018 року по 25.05.2020 року.

Відповідно до ч. 3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки Закарпатської митниці ДФС від 28 вересня 2018 року №07-70-05/39-1145 (на підставі якої Закарпатським окружним адміністративним судом було здійснено розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 при вирішенні питання про допуск до роботи у справі №807/212/18) середньогодинна заробітна плата позивача складала 55,99 грн.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017 року №224/0/103-17/214 «Про надання роз`яснення» та з урахуванням положень Закону України від 16.11.2017 року № 2211-VIII «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів», норма робочого часу при 40-годинному робочому тижні за період з 01.11.2018 року по 31.12.2018 року складає 334 робочих години, а саме: за листопад 2018 року - 176 год, за грудень 2018 року - 158 год.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» норма робочого часу при 40-годинному робочому тижні за період з 28 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 518 робочих годин, а саме, за вересень 2019 року (з 28.09.2019 по 30.09.2019 року) 8 год., за жовтень 2019 року - 176 год., за листопада 2019 року - 168 год., за грудень 2019 року - 166 год.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 року №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» норма робочого часу при 40-годинному робочому тижні за період з 01.01.2020 року по 25.05.2020 року складає 781 робочу годину, а саме, за січень 2020 року - 167 год., за лютий 2020 року - 160 год., за березень 2020 року - 168 год, за квітень 2020 року - 167 год., за травень 2020 року - 119 год. (за період з 01.05.2020 по 25.05.2020).

Таким чином, загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2018 року по 25 травня 2020 року становить 174016,92 грн. (55,99 грн. х 3108 год.).

Правильність даного розрахунку відповідач не оспорює, а вирахувана судом сума співпадає з довідкою-розрахунком №07-70-05/39-1008 від 10 червня 2020р., долученою Закарпатською митницею ДФС до матеріалів даної адміністративної справи.

Таким чином з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного та правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними до відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання. Крім того, наведені факти зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення, а Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі №260/1935/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 16.09.2020р.