Справа № 420/5356/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5356/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) про стягнення суми грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Міністерства внутрішніх справ України, у якому позивач просить стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час служби в органах внутрішніх справ та матеріальну допомогу в розмірі 119 971,00 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят одна) грн. 00 коп.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що у період з 04.01.2015 р. по 18.02.2020 р. його тричі звільнено та поновлено на посаді рішеннями суду. Позивач вказує, що на його користь стягувався середній заробіток за час вимушених прогулів. Однак, позивач вважає, що відповідач своїми протиправними наказами про звільнення з органів внутрішніх справ позбавив його права на отримання чергового спеціального звання, підполковника, яке він мав отримати в кінці 2015 року й перебувати в цьому званні протягом усього часу поновленої служби в органах внутрішніх справ. У зв`язку з чим, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути грошове забезпечення за час служби в органах внутрішніх справ та матеріальну допомогу з урахуванням звання підполковника, яке позивач мав отримати у 2015 р.

30.06.2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 20.07.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20.08.2020р. за вх. № 32882/02 відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно якого, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що в період з 2015 року, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Одеського окружного адміністративного суду, з метою вирішення спорів пов`язаних із проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ на посаді начальника Біляївського районного відділу ГУМВС України в Одеській області. Правовідносини які склалися між ОСОБА_1 , безпосереднім його роботодавцем - Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області та Головним управлінням МВС в Одеській області неодноразово детально досліджені під час розгляду різноманітних справ за їх участю, за результатом чого винесено рішення якими стягнуто з роботодавця середній заробіток за час вимушеного прогулу. Тобто, оскільки питання щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу було вирішено в судовому порядку та виключно судом було встановлено періоди за які необхідно сплатити дані кошти, відповідно і відсутня протиправна поведінка щодо невиплати позивачу грошового забезпечення з боку Головного управління МВС в Одеській області.

04.09.2020 року за вх. № 35075/20 позивачем надано відповідь на відзив, в якій позивач звертає увагу на рішення, якими позивача поновлено на посаді. Позивач наголосив на тому, що його незаконно звільняли зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості отримувати виплату грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ та чергового спеціального звання підполковника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року по справі №815/863/18 поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року та стягнуто з Біляївського районного відділу ГУМВС України в Одеській області () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2016 року по 23.07.2018 року у розмірі 87 969,60 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року по справі №420/5579/18 поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м.Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області з 01.10.2018р та помилково стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2018 року по 19 лютого 2019 року у розмірі 14464,80 грн., без урахуванням обов`язкових відрахувань.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року по справі №420/3196/19 поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області з 20.05.2019 року та стягнуто з Біляївського районного відділу ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2019 по 12.09.2019 у розмірі 16 974 грн.

За твердженням позивача відповідач своїми протиправними й незаконними наказами про звільнення з органів внутрішніх справ позбавив позивача права на отримання чергового спеціального звання, підполковника, яке позивач мав отримати в кінці 2015 року й перебувати в цьому званні протягом усього часу його поновленої служби в органах внутрішніх справ. У розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції спеціальне звання підполковника дає позивачу право на підвищений оклад за спеціальним званням, якого позивача позбавив відповідач своїми протиправними й незаконними наказами про звільнення.

Позивач зазначає, що згідно з Постановою КМУ № 988 (додатки 1, 7, 11) та Порядком № 260 сума окладу за спеціальним званням підполковника становить 2200 грн., посадовий оклад начальника відділення (з якого я був незаконно звільнений, а потім на нього поновлений) складає 3100 грн., надбавка за стаж служби 10-15% (в залежності від кількості років служби). Таким чином, грошове забезпечення у 2018-2019-й роках повинне складатися з посадового окладу, окладу за спеціальним званням підполковника, надбавки за стаж служби - 10%, а разом - 5830,00 грн; грошове забезпечення у 2020-у році повинне складатися з посадового окладу, окладу за спеціальним званням підполковника, надбавки за стаж служби - 15%, а разом -6095,00 грн.

Позивач самостійно здійснив розрахунок та вказав, що розрахунок сум грошового забезпечення за вищевказані періоди проходження служби в органах внутрішніх справ:

1-й період - з 24.07.2018 р. по 30.09.2018 р. 2 місяці і 8 днів * 5830,00 грн. = 13176,00 грн.

2-й період - з 20.02.2019 р. по 19.05.2019 р. - 3 місяці * 5830,00 грн. = 17490,00 грн.

3-й період - з 13.09.2019 р. по 12.06.2020 р. = 9 місяців, розбиваються на два підперіоди, в залежності від стажу служби та відповідної величини надбавки за неї:

4 місяці * 5830,00 грн. = 23 320,00 грн.;

5 місяців * 6095,00 грн. = 30 475,00 грн., а разом грошове забезпечення 84 461,00 грн.

Крім цього, позивач зазначає, що з положень п.3 ч.4 Постанови КМУ № 988 та Порядку № 260 випливає право співробітника органу внутрішніх справ та обов`язок відповідача надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення. Розрахунок матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань: за 2018 рік = 5830,00 грн. + 5830,00 грн. = 11 660,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 80 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), установлюються такі спеціальні звання середнього складу поліцейських: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 7, 8 ст. 81 Закону №580-VIII, первинні звання молодшого складу поліції присвоюються керівниками органів поліції, керівниками навчальних закладів, які здійснюють підготовку поліцейських, та науково-дослідних установ поліції, які приймають рішення про прийняття на службу в поліції, одночасно з рішенням про прийняття на службу та призначення на посаду.

Первинні спеціальні звання середнього складу поліції присвоює керівник поліції в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Громадянам, уперше прийнятим на службу в поліції, присвоюється звання рядового поліції, якщо відсутні визначені цим Законом підстави для присвоєння іншого спеціального звання.

Військовослужбовцям та громадянам, які мають військові або спеціальні звання, класні чини, під час прийняття на службу в поліції присвоюються первинні спеціальні звання поліції, відповідні наявним у них військовим або спеціальним званням, класним чинам, у порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Громадянам, які були звільнені зі служби в поліції, під час повторного прийняття на службу присвоюється спеціальне звання поліції, яке вони мали на момент звільнення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2016 року №177 затверджений Порядок присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань (далі - Порядок №177).

Відповідно до п.п. 3, 5, 12, 15 Розділу І Порядку №177 визначено, що первинні спеціальні звання поліції присвоюються особам, уперше прийнятим або переведеним на службу в поліцію з інших органів державної влади, з наявним військовим або іншим спеціальним званням у порядку переатестування, після закінчення курсів первинної професійної підготовки (спеціалізації).

Первинні спеціальні звання особам, зазначеним у пунктах 2, 3 цього розділу, присвоює Голова Національної поліції України.

Подання про присвоєння первинних спеціальних звань поліції особам, які проходять службу на посадах молодшого складу поліції, готуються кадровими підрозділами органів та підрозділів поліції для підготовки наказу по особовому складу.

Наказ про присвоєння спеціальних звань поліції видається один раз на місяць в останній робочий день місяця.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 83 Закону №580-VIII, установлюються такі строки вислуги в спеціальних званнях поліції: капрал поліції - 1 рік; сержант поліції - 3 роки; молодший лейтенант поліції - 1 рік; лейтенант поліції - 2 роки; старший лейтенант поліції - 3 роки; капітан поліції - 4 роки; майор поліції - 4 роки; підполковник поліції - 5 років.

Громадянам, які були повторно прийняті на службу в поліції, до вислуги років у спеціальному званні зараховується строк вислуги у званні до звільнення зі служби.

Поліцейським, поновленим у спеціальному званні у зв`язку із скасуванням як незаконного наказу про присвоєння спеціального звання, до вислуги років для отримання чергового спеціального звання зараховується строк вислуги у спеціальному званні, що було їм присвоєно внаслідок видання незаконного наказу, а також строк вислуги в наявному спеціальному званні до видання незаконного наказу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 84 Закону №580-VIII, достроково спеціальні звання можуть бути присвоєні в порядку заохочення після закінчення не менше половини визначеного строку вислуги в спеціальному званні (у разі дострокового присвоєння спеціального звання посмертно - незалежно від строку вислуги в попередньому спеціальному званні та займаній штатній посаді) у разі відповідності спеціального звання, що присвоюється, спеціальному званню, передбаченому займаною штатною посадою.

Чергові спеціальні звання поліції на один ступінь вище від спеціального звання, передбаченого займаною штатною посадою, можуть присвоюватися в порядку заохочення після закінчення не менше ніж півтора строку вислуги у попередньому спеціальному званні.

Суд зазначає, що позивач не звернувся до відповідного органу щодо прийняття наказу про присвоєння звання підполковника, та відмови у задоволенні свого законного права не отримував, крім того позивачем не оскаржувалась бездіяльність відповідного органу щодо неприсвоєння чергового звання. Таким чином вказане спростовує твердження позивача про необхідність застосування відносно нього приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та наказу МВС України 04.06.2016 року №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» щодо виплати грошового забезпечення відповідного званню підполковника.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, позивачем не доведено протиправності дій відповідача та з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ), за участю третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача: Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) про стягнення суми грошового забезпечення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.

.