Справа № 640/15058/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Мельничука В.П.

Шурка О.І.

За участю секретаря Горяінової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якому просив:

- стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2018 року по день ухвалення рішення у даній справі;

- зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій, в строк не пізніше десяти робочих днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, зарахувати ОСОБА_1 весь час вимушеного прогулу до вислуги років, строків трудового та страхового стажу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2018 року по день ухвалення рішення у даній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що не є належним відповідачем у справі, оскільки, Державна служба України з надзвичайних ситуацій не є власником або уповноваженим ним органом, у розумінні ст. 236 КЗпП України, та не може відповідати за затримку виконання судового рішення. Крім того, апелянт зазначає, що відповідач не ухиляється від виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, а не може його виконати з незалежних від Державної служби України з надзвичайних ситуацій причин.

10 березня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року заяву судді Шостого апеляційного адміністративного суду Федотова І.В. про самовідвід - задоволено. Відведено суддю Федотова І.В. від розгляду апеляційної скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2020 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Вівдиченко Т.Р., судді Мельничук В.П. та Шурко О.І.

26 березня 2020 року електронною поштою та 27 березня 2020 року засобами поштового зв`язку до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Єніча Володимира Сергійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину.

Згідно Довідки ШААС від 31 березня 2020 року, відповідно до ст. 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст. 11 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", керуючись постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 р. №211 судом відкладено розгляд справи.

19 червня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Єніча В.С. надійшло клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого долучено копію постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №826/7299/15.

Також, 09 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника позивача - Єніча В.С. надійшло клопотання про долучення матеріалів справи.

14 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної служби України з надзвичайних ситуацій надійшли додаткові пояснення у справі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року №412-р, яке оголошено наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС України) від 23.04.2014 року №196, ОСОБА_1 призначено Головою Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

30 квітня 2014 року наказом №200 ОСОБА_1 прийнято на службу цивільного захисту та зараховано у кадри Державної служби України з надзвичайних ситуацій у спеціальному званні полковник служби цивільного захисту (спеціальне звання (в порядку переатестування) присвоєно наказом МНС України від 08.01.2008 року №2).

Листом Міністерства внутрішніх справ України від 25 березня 2015 року №13544/Ав внесено на розгляд Прем`єр-міністра України Яценюка А.П. пропозицію про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови ДСНС України за порушення Присяги державного службовця.

25 березня 2015 року Прем`єр-міністром України Яценюком А.П. внесено на розгляд Кабінету Міністрів України подання за № 12613/0/1-15 про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови ДСНС України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

25 березня 2015 року на засіданні Кабінету Міністрів України прийнято розпорядження №241-р, яким позивача звільнено з посади Голови ДСНС України за порушення Присяги державного службовця (пункт 6 частини першої статті 30 Закону України "Про державну службу").

Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25 березня 2015 року № 164 оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій" та полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , відповідно до пунктів 79, 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями про звільнення, вважаючи їх протиправними та прийнятими не у відповідності до вимог чинного законодавства та з порушенням його прав, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/7299/15 від 26 квітня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій". Визнано протиправним та скасовано наказ Держаної служби України з надзвичайних ситуацій по особовому складу цивільного захисту від 25.03.2015 року № 164 "Про оголошення Розпорядження Кабінету Міністрів України". Поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 25.03.2015 року. Присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 року по день фактичного поновлення на посаді. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій та в частині стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14 115,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково. Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року, виклавши пункт п`ятий резолютивної частини у такій редакції: "Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01601, м. Київ, вул. О.Гончара 55, ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2015 року по 26 квітня 2018 року у розмірі 546 273,72 (п`ятсот сорок шість тисяч двісті сімдесят три) грн 72 коп". В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2018 р. залишено без змін.

Станом на час прийняття рішення по адміністративній справі №640/15058/19 вказане судове рішення виконане в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 березня 2015 року по 26 квітня 2018 року у розмірі 546 273,72 грн.

У зв`язку із невиконанням в іншій частині судового рішення, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частина 1 статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно частини 7 статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі №826/7299/15 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 241-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій". Визнано протиправним та скасовано наказ Держаної служби України з надзвичайних ситуацій по особовому складу цивільного захисту від 25.03.2015 року № 164 "Про оголошення Розпорядження Кабінету Міністрів України". Поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 25.03.2015 року. Присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 року по день фактичного поновлення на посаді. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій та в частині стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.03.2015 у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14 115,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково. Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року, виклавши пункт п`ятий резолютивної частини у такій редакції: "Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01601, м. Київ, вул. О.Гончара 55, ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2015 року по 26 квітня 2018 року у розмірі 546 273,72 (п`ятсот сорок шість тисяч двісті сімдесят три) грн 72 коп". В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2018 р. залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018 р. у справі №826/7299/15, присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2015 року по 26 квітня 2018 року і після 26.04.2018 р. по час розгляду по суті справи №640/15058/19 позивача не поновлено на посаді, є підстави для виплати на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.04.2018 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16 вказав наступне: «…Нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини 2 статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами ст. 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі».

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача, саме, середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно положень статті 235 КЗпП України, повинно здійснюватися при винесенні рішення про поновлення на роботі.

Із матеріалів справи вбачається, що при винесенні рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 судом було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/7299/15 стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2015 року по 26 квітня 2018 року у розмірі 546 273,72 грн. 72 коп.

Отже, вірними є доводи апелянта про те, що позивач повторно ставить на судовий розгляд позовну вимогу про стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, керуючись нормами статті 235 КЗпП України, помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2018 року по день ухвалення рішення у даній справі.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, крім іншого, зазначив, що на посаді він поновлений не був, що, в свою чергу, свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та свідчить про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час такої затримки, в силу приписів статті 236 Кодексу законів про працю України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №260/1144/18.

Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, що період, щодо якого звернувся позивач з позовом у даній справі, не відноситься до періоду, за який підлягає стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а є періодом, за який підлягає стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17 березня 2011 року № 3166-VI із змінами і доповненнями (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 3166-VI), систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

В силу ст. 16 Закону № 3166-VI, центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Приписами статті 19 Закону № 3166-VI передбачено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України. Пропозиції Прем`єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

За приписами пункту 10 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1052, ДСНС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра внутрішніх справ.

Отже, призначення на посаду та звільнення з посади голови ДСНС здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра внутрішніх справ.

Матеріали справи свідчать та не заперечується сторонами, що на час винесення рішення судом першої інстанції та на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не було поновлено на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29 січня 2020 року у справі №820/2894/16, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 21 березня 2018 року у справі №243/2748/16-ц зазначив наступне: «…Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

З вищевказаного вбачається, що для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суду обов`язково необхідно встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі та провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Оскільки, ОСОБА_1 на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не було поновлено на посаді, суд не може встановити період затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі №826/7299/15 про поновлення позивача на посаді. Також, вказане перешкоджає суду здійснити розрахунок належних до стягнення сум.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішення питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі №826/7299/15 є передчасним.

Доводи апелянта про те, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій не є належним відповідачем у справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року № 2456-VI, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Згідно Схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2014 року № 120 "Питання спрямування та координації діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій" встановлено, що ДСНС України є центральним органом виконавчої влади, керівник якого не входить до складу Кабінету Міністрів України.

З огляду на зазначене, Державна служба України з надзвичайних ситуацій є головним розпорядником бюджетних коштів виділених для реалізації державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності. При цьому, позивача було поновлено саме на посаді Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Державна служба України з надзвичайних ситуацій як установа, є місцем фактичного працевлаштування позивача, а не Кабінет Міністрів України, як орган, уповноважений вирішувати питання про призначення та звільнення голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Отже, колегія суддів вважає, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій є належним відповідачем у даній справі.

Посилання апелянта на оскарження в касаційному порядку рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/7299/15 на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у вказаній справі касаційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Міністерства внутрішніх справ України та Кабінету Міністрів України залишено без задоволення.

Доводи апелянта про перебування позивача у розпорядженні ДСНС та визначення умов його грошового забезпечення Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 р. № 593, колегія суддів вважає необгрунтованими, так як, у справі №826/7299/15 вирішувалося питання правомірності звільнення ОСОБА_1 з посади голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, а не проходження ним служби цивільного захисту в цілому.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19 зазначив наступне: «… наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає необгрунтованим посилання апелянта на те, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій в межах своєї компетенції не може поновити позивача на посаді за відсутності відповідного розпорядження Кабінету Міністрів України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Мельничук В.П.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2020 року.