Справа № 420/1174/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1174/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 01.08.2019 р. № 21 та зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію за віком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 р. від 01.08.2019 р. №21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 23.06.2019 р., з урахуванням заробітної плати за період з 25.03.1985 р. по 30.06.1995 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.06.2019р. у зв`язку з досягненням пенсійного віку подав до відповідача заву про призначення пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 р., відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та документи, що необхідні для обчислення нарахування пенсії та які підтверджують його робочий стаж, а саме: довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 147 від 21.09.2012р., видану Луганською обласною організацією Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «КОЛОС» промислового комплексу України, довідку № 50 від 02.12.2013р., видану Федерацією професійних спілок Луганської області та довідка № 26 від 17.05.2013р., видану товариством з додатковою відповідальністю «СВІТЛОФОР».

За заявою позивача від 25.06.2019р. йому була призначена пенсію за віком з 23.06.2019р. при страховому стажі 29 років 10 місяців, середньомісячній заробітній платі 4306,11 грн., яка була розрахована за період з 01.07.2000р. по 30.09.2009р., та її розмір встановлений на рівні 1497,00 грн. В той же час, позивачу пенсія була нарахована не в повному обсязі та безпідставно не нарахована за частину червня та липень 2019р.

02.12.2019р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області із проханням повідомити причини не нарахування пенсії в повному обсязі та не нарахування пенсії за частину червня та липень 2019р.

16.12.2019 р. відповідач листом за №3332/П-11 надав відповідь, в якій зазначив, що провадити розрахунок пенсії за наданими довідками про заробітну плату для обчислення пенсії немає законних підстав, оскільки неможливо провести зустрічну перевірку відповідності сум заробітку в довідках про заробітну плату первинними документами у зв`язку із знаходженням підприємства в зоні бойових дій. Разом з тим, в якості додатків до відповіді було надано рішення № 21 від 01.08.2019р., яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000р. згідно довідок від 21.09.2012р. № 147, від 02.12.2013р. №50 та від 17.05.2013р. №26, оскільки вони не підтверджені первинними документами.

Вказане рішення та дії відповідача позивач вважає такими, що суперечать принципам соціальній справедливості, непорушності конституційних прав і свобод громадян України, відповідно до яких пенсіонер, який своєчасно в повному обсязі сплачував страхові внески і відробив необхідний трудовий стаж, має право на отримання пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000р. відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, адміністративний позов задоволений.

Скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 р. від 01.08.2019 р. №21.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язане нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 23.06.2019 р., з урахуванням заробітної плати за період з 25.03.1985 р. по 30.06.1995 р.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неможливість проведення зустрічної перевірки відповідності сум заробітку з довідки про заробітну плату первинними документами відповідно до ч.1 ст. 40 Зкону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із знаходженням підприємств у зоні бойових дій.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував вимоги ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язано відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком за період, що складає 120 календарних місяців замість 60, встановлених вказаною нормою закону.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус тимчасово переміщеної особи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

25.06.2019р. у зв`язку з досягненням пенсійного віку позивач подав відповідачу заву щодо призначення пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 р. відповідно до ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви додав документи, що необхідні для обчислення нарахування пенсії та які підтверджують його робочий стаж, а саме:

- довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 147 від 21.09.2012р., видану Луганською обласною організацією Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «КОЛОС» промислового комплексу України;

- довідку № 50 від 02.12.2013р., видану Федерацією професійних спілок Луганської області;

- довідку № 26 від 17.05.2013р., видану товариством з додатковою відповідальністю «СВІТЛОФОР».

Згідно з заявою від 25.06.2019р. позивачу призначена пенсія за віком з 23.06.2019р. при страховому стажі 29 років 10 місяців, середньомісячній заробітній платі 4306,11 грн., яка розрахована за період з 01.07.2000 р. по 30.09.2009р., та її розмір встановлено на рівні 1497,00 грн. (а.с. 14)

02.12.2019р. позивач звернувся до відповідача із проханням повідомити причини не нарахування пенсії в повному обсязі та не нарахування пенсії за частину червня та липень 2019р.

16.12.2019 р. відповідач листом за №3332/П-11 надав відповідь позивачу, в якій зазначив, що провадити розрахунок пенсії за наданими довідками про заробітну плату для обчислення пенсії немає законних підстав, оскільки неможливо провести зустрічну перевірку відповідності сум заробітку в довідках про заробітну плату первинними документами у зв`язку із знаходженням підприємства в зоні бойових дій.

Також цим листом позивач був повідомлений проте, що заборгованість по пенсійній виплаті за період з 24.06.2019 року по 31.07.2019 року, яка утворилась після нового призначення песнії буде прийнято в найкоротшій термін, а саме, розглянуто на комісії у грудні 2019 року для нарахування та виплати у січні 2020 року.

В якості додатків до відповіді було надано рішення № 21 від 01.08.2019р., яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000р. згідно довідок від 21.09.2012р. № 147, від 02.12.2013р. №50 та від 17.05.2013р. №26, оскільки вони не підтверджені первинними документами.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи полхзовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неможливість перевірити відповідачем обґрунтованість видачі документів підприємствами, установами та організаціями не може бути підставою для неврахування зазначених документів при призначенні та виплаті пенсії позивачу.

Також суд першої інстанції зазначив про право, а не обов`язок пенсійного фонду, перевіряти обґрунтованість видачі довідок про заробітну плату підприємств, установ та організацій.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV встановлено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Водночас, ч.1 ст. 9 ст. 8 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, в тому числі, пенсія за віком.

Відповідно до ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Порядок прийняття та оформлення документів для призначення пенсії за віком врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, зокрема, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 4.2. цього Порядку передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

В той же час п.4.7. Порядку гарантує, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Щодо складової відмови апелянта про неможливість підтвердження первинними документами довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 147 від 21.09.2012р., виданої Луганською обласною організацією Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «КОЛОС» промислового комплексу України, довідки № 50 від 02.12.2013р., виданої Федерацією професійних спілок Луганської області та довідки № 26 від 17.05.2013р., виданої товариством з додатковою відповідальністю «СВІТЛОФОР» апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі ч. 1 ст. 17 вищезазначеного закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку апеляційного суду, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в рішенні від 02.10.2018 у справі № 569/14531/16-а.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відмовляючи у призначені пенсії (а.с. 12) пенсійний орган послався на відсутність підтвердження довідок первинними документами, але, чинне на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне законодавство, не встановлює для пенсіонера обов`язку надавити до пенсійного органу окрім довідки про заробітну плату, первині документи на підставі яких була видана така довідка.

Перевірка відомостей викладених у довідці про заробітну плату є обов`язком саме пенсійного органу, який відповідно до розділу IV Порядку №22-1, має право перевіряти обґрунтованість видачі документів, які надаються пенсіонерові для здійснення перерахунку пенсії. Також зазначеним розділом встановлений алгоритм дій пенсійного органу, який не пізніше 10 днів після надходження заяви про перерахунок пенсії має прийняти певне рішення, проте запит на проведення зустрічної звірки відповідач направив до іншого територіального пенсійного органу майже через місяць після подання позивачем заяви про проведення перерахунку пенсії. Також право вимагати від підприємств установ та організацій відповідні документи та проводити обгрунтуваність видачі довідок та їх достовірність, встановлене ст. 44 Закону №1058-IV.

Апеляцйний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення пенсійного органу від 01.08.2019 р. №21та визнання протиправною відмову у призначенні пенсії з урахуванням заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 р.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції проігноровано ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме судом зобов`язано відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком за період, що складає 120 календарних місяців замість 60, встановлених вказаною нормою закону, оскільки відповідачем неодноразово зазначається протиправність рішення суду першої інстанції у зобов`язанні відповідача врахувати заробітню плату за певний період, який складає 120 календарних місяців замість 60 календарних днів.

Апеляційний суд не приймає до уваги вказаний довод, оскільки абзацом 3 ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Також ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко зазначено …60 календарних місяців, замість вказаних апелянтом 60 календарних днів (а.с. 63).

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 71-77, 257, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 420/1174/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15.09.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.