Справа № 826/9098/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9098/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Острицького Андрія Олеговича на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2020 року, суддя Каракашьян С.К., за наслідками розгляду заяви представника позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинених Головним Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що виразилася в не проведенні перерахунку позивачу пенсії з включенням до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, сум щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії та винагороди за участь в АТО, які зазначені в довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 від 08.12.2017 року №305/897; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08.12.2017 року №305/897 з 09.12.2017 року, з урахуванням проведених виплат.

На виконання вищезазначеного рішення, 21 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист.

27.06.2019 року представником позивача подано до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про визнання протиправними бездіяльності та дій, вчинений Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 року по справі №826/9098/19, в якій представник позивача просив суд:

- визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві які полягають у застосуванні при виконанні рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 року по справі №826/9098/19 порядку визначеному постановою КМУ від 22.08.2018 року №649 «Про питання погашення заборгованості пенсійних виплат за рішенням суду» протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві негайно (без відстрочення) здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08.12.2017 року №305/897 з 09.12.2017 року, без використання при такій виплаті постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 року.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м . Києва від 29 липня 2020 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник позивача - адвокат Острицький Андрій Олегович подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.01.2019 року відкрито виконавче провадження №58046747 з примусового виконання виконавчого листа №826/9098/18, виданого 21.12.2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва.

Постановою від 02.04.2019 року ВП №58046747 повернуто виконавчий документ стягувачу.

Листом від 11.03.2019 року №48263/07 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/9098/18 управлінням у лютому 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням. За період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року (дата набрання рішенням законної сили - 27.12.2018 року) нараховані кошти в сумі 37676,38 грн, виплата яких буде здійснена в порядку, встановленому постановою КМУ від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». Доплату різниці пенсії за період з 27.12.2018 року по 28.02.2019 року у сумі 8549,75 грн буде виплачено ОСОБА_1 у березні 2019 року. Розмір пенсії ОСОБА_1 для щомісячної виплати з урахуванням максимального розміру пенсії, з 01.03.2019 року становить 14970,00 грн.

Також, від представника Головного управління Пенсійного фонду України надійшли пояснення на заяву позивача, в якій відповідач зазначає, що відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі № 826/9098/18 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , 09.12.2017 року з урахуванням щомісячної грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08.12.2017 року № 305/879 з 09.12.2017 року, з урахуванням проведених виплат. Водночас, кошти нараховані за період з 09.12.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 2532,63 грн. будуть виплачені згідно «Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

Відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішення суду.

Позивач у заяві посилається на ту обставину, що відповідачем не виконано рішення суду, зокрема, не проведено виплату ОСОБА_1 пенсії, а отже має місце протиправна бездіяльність відповідача, що виразилась у невиконанні судового рішення від 14 вересня 2018 року та порушено права позивача, які підтверджені даним судовми рішенням.

Колегія суддів з огляду на встановлені у справі обставини та вислухавши доводи представника позивача зазначає наступне.

Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ, та членам їх сімей згідно ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України.

22.08.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду та встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою; внесено до бюджету Пенсійного фонду України на 2018 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 8, зміни.

Пунктом 1 Порядку № 649, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до п.3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Згідно із п.4 Порядку № 649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Пунктом 10 Порядку №649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач під час виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/9098/18 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з урахуванням вимог діючого на той час Порядку № 649.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі №640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Згідно з ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, у разі втрати чинності нормативно-правовим актом, такий нормативно правовий акт не підлягає застосуванню з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до позиції висловленої Конституційним Судом України в своєму рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересам всього суспільства.

Доводи представника позивача про необхідність застосування у даному випадку принципу «належного урядування», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач виконував рішення суду відповідно до вимог чинного законодаства та з урахуванням чинної на той час постанови КМ України №649.

У даному випадку суд перевіряє, чи повинен пенсійний орган був під час виконання судового рішення керуватися вищезаначеною постановою КМ України, яка була на час виконання рішення чинною та не визнана неконституційною або її положення не були скасовані на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність), Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Крім того, у рішенні «Великода проти України», № 43331/12, від 3 червня 2014 року, ЄСПЛ зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Із поданої позивачем заяви вбачається, що вона поступила до суду 23 червня 2020 року, тобто до ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 22.07.2020 року у справі №640/5248/19, якою визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Окрім того, самі правовідносини щодо виконанням судового рішення виникли до визнання протиправними та нечинними пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду»

За таких обставин, колегія суддів вважає, що пенсійним органом не вчинено протиправних дій щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява представника позивача Пасічника А.К. не підлягає задоволенню.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Острицького Андрія Олеговича залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 16 вересня 2020 року.