Справа № 580/3081/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року справа № 580/3081/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:
07 серпня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ), в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії на підставі п. а ст. 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

2) зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі п. а ст. 36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з урахуванням уже проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсію призначено в розмірі 30 % грошового забезпечення загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у відповідності до п. «б» ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі п. «а» ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 70 % грошового забезпечення загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Проте відповідач відмовив у задоволенні її заяви, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на те, що згідно з копією постанови 15 військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я МО України від 28.03.2006 № 224 захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з проходженням військової служби. Висновок про обставини смерті ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) позивачем не надано. Тому пенсію позивача обчислено відповідно до пункту «б» статті 36 Закону № 2262-ХІІ в розмірі 30% грошового забезпечення померлого чоловіка. Підстав для обчислення пенсії позивачу в розмірі 70% грошового забезпечення немає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262).

Позивачу призначено пенсію у розмірі 30% грошового забезпечення загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у відповідності до п. «б» ст. 36 Закону № 2262.

Відповідно до свідоцтва про укладенню шлюбу ОСОБА_2 є чоловіком позивача.

Згідно відомостей, що зазначені у Довідці Канівського об`єднаного міського військового комісаріату від 31 жовтня 2019 року № 221 ОСОБА_2 звільнений з військової служби у відставку згідно наказу Міністра оборони України від 16 січня 2002 року № 19 з 21 березня 2002 року за пунктом 67 підпунктом «В» (за станом здоров`я) відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

19.11.2005 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.11.2005.

Відповідно до Постанови 15 військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я, виданої на підставі Протоколу № 224 від 28.03.2006 захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 «хронічна ішемічна хвороба серця», яке призвело до смерті, - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії облвійськомату по встановленню статусу ветеранів війни Канівського ОМВК від 26.04.2006 № 9 прийнято рішення про встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця (пенсіонера) МО України від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків (проходженням військової служби).

11.03.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі п. «а» ст. 36 Закону № 2262, як члену сім`ї військовослужбовця, особи звільненої з військової служби, який помер внаслідок каліцтва, одержаного при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків) у розмірі 70% грошового забезпечення загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

Відповідач розглянувши заяву позивача надав відповідь, в якій зазначив, що згідно з копією постанови 15 військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я МО України від 28.03.2006 № 224 захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з проходженням військової служби. Висновок про обставини смерті ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) позивачем не надано. Тому пенсію позивача обчислено відповідно до пункту «б» статті 36 Закону № 2262-ХІІ в розмірі 30% грошового забезпечення померлого чоловіка. Підстав для обчислення пенсії позивачу в розмірі 79% грошового забезпечення немає.

Вважаючи таку відмову протиправною ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 29 Закону № 2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника призначається сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно статті 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

У разі смерті осіб, зазначених у пунктах "а"-"д" статті 1-2 цього Закону, які загинули (померли) при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаного під час виконання цих обов`язків, і були посмертно нагороджені державними нагородами України або колишнього Союзу РСР, непрацездатні члени сім`ї осіб, зазначені в частині четвертій цієї статті, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, мають право на встановлення до пенсії надбавки за умов та в розмірах, що встановлюються Законом України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною".

Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Згідно зі ст. 36 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку призначено в розмірі 30% грошового забезпечення загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у відповідності до п. «б» ст. 36 Закону № 2262.

Відповідно до свідоцтва про укладенню шлюбу ОСОБА_2 є чоловіком позивача.

Згідно відомостей, що зазначені у Довідці Канівського об`єднаного міського військового комісаріату від 31 жовтня 2019 року № 221 ОСОБА_2 звільнений з військової служби у відставку згідно наказу Міністра оборони України від 16 січня 2002 року № 19 з 21 березня 2002 року за пунктом 67 підпунктом «В» (за станом здоров`я) відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

19.11.2005 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.11.2005.

Відповідно до Постанови 15 військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я, виданої на підставі Протоколу № 224 від 28.03.2006 захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 «хронічна ішемічна хвороба серця», яке призвело до смерті, - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

11.03.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі п. «а» ст. 36 Закону № 2262, як члену сім`ї військовослужбовця, особи звільненої з військової служби, який помер внаслідок каліцтва, одержаного при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків) у розмірі 70% грошового забезпечення загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.

На заяву позивача надав відповідь, в якій зазначив, що згідно з копією постанови 15 військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я МО України від 28.03.2006 № 224 захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з проходженням військової служби. Висновок про обставини смерті ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) позивачем не надано.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, оскільки доказів того, що чоловік позивачки є особою, яка загинула (померла) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника.

В той же час, відповідно до Постанови 15 військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я, виданої на підставі Протоколу № 224 від 28.03.2006 захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 «хронічна ішемічна хвороба серця», яке призвело до смерті, - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, що підпадає під визначення п. «б» ст. 36 Закону № 2262-ХІІ, а саме пенсії в разі втрати годувальника призначаються сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч. 2 статті 2 КАСУ, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправної бездіяльності з боку відповідача, а доводи, що викладені позивачем в позовній заяві є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат (судовий збір) відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складене 15.09.2020.

Суддя В.П. Тимошенко