Справа № 360/3068/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3068/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі також - відповідач, УПФУ в Станично-Луганському районі), в якій просить:

- визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду в Станично- Луганському районі Луганської області про відмову у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 в період роботи на підприємстві АОЗТ «Луганський домобудівний завод» з 26.07.1979 по 10.10.1997 неправомірною;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі Луганської області скасувати рішення від 03.06.2020 про відмову в призначенні пенсії та зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи на підприємстві АОЗТ «Луганський домобудівний завод» з 26.07.1979 по 10.10.1997, здійснити призначення пенсії за віком з урахуванням до стажу вищезазначеного періоду роботи з дня звернення за призначенням пенсії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області відмовлено позивачу у призначенні пенсії через те, що на першій сторінці в трудовій книжці позивача запис про дату народження дописаний та завірений підприємством ПАЕ «Трансмаш» 28.03.2016, яке на той час не було уповноважене вносити коригування до трудової книжки; період роботи з 26.07.1979 по 10.10.1997, до загального стажу зарахувати неможливо у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у запису про прийом на роботу значиться підприємство «Ворошиловградський домобудівний комбінат», а запис на звільнення завірено печаткою акціонерного товариства «Луганський домобудівний комбінат».

Внаслідок того, що позивач не має змоги отримати документи для підтвердження свого трудового стажу в архівних установах на території, підконтрольної українській владі, позивач була вимушена надати довідку про перейменування Акціонерного товариства закритого типу Луганський домобудівний комбінат № 03-28/7199 від 06.07.2020, виданою архівною установою на території, яка знаходяться на тимчасово окупованої території.

Довідкою №03-28/7199 від 06.07.2020 підтверджується, що Ворошиловградський домобудівний комбінат з 05.06.1990 був перейменований в Луганський домобудівний комбінат, а 27.10.1993 - перейменований в Акціонерне товариство закритого типу «Луганський домобудівний комбінат».

Позивач вважає бездіяльність УПФУ в Станично-Луганському районі щодо не підтвердження та не зарахування стажу роботи протиправною, у зв`язку з чим звернулась до суду із позовом.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, про що подав відзив на адміністративний позов (арк. спр. 20-21), в якому зазначив таке.

Пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також -Закон) зі змінами та доповненнями

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася за призначенням пенсії за віком 28.05.2020. Для призначення пенсії були надані документи: заява від 28.05.2020; трудова книжка НОМЕР_1 від 26.07.1979; паспорт НОМЕР_2 від 21.02.2001; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 16.08.2001; атестат №10139 від 24.07.1979; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 від 24.10.2008; свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 22.10.1992; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 905- від 21.02.2020.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки, які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року після досягнення ними віку 59 років 6 місяців.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу позивач має загальний стаж 14 років 10 місяців 9 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону.

Згідно з пунктом 2.13. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 17 08.1993 р за № 110 (далі - Інструкція про порядок ведення трудових книжок) зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням (на номер і дату цих документів).

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. На пертій сторінці трудової книжки ОСОБА_1 запис про дату народження дописаний та завірений підприємством ПАТ «Трансмаш» 28.03.2016, тоді як згідно трудової книжки ОСОБА_1 була звільнена з ПАТ «Трансмаш» ще 21.11.2011 підприємство не було уповноважено вносити корегування до трудової книжки.

Також, до загального стажу неможливо зарахувати період роботи з 26.07.1979 по 10.10.1997 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у запису на прийом значиться підприємство «Ворошиловградський домобудівний комбінат», а запис на звільнення завірено печаткою акціонерного товариства «Луганський домобудівний комбінат», що порушує пункти 2. і 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Отже, враховуючи зазначені порушення, стаж для призначення пенсії не може бути зараховано згідно трудової книжки.

До загального стажу неможливо зарахувати період навчання у зв`язку з тим, що в атестаті вказано прізвище, ім`я та по батькові « ОСОБА_2 », а згідно паспорту « ОСОБА_1 », та не надано свідоцтва про шлюб на зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.

На підставі викладеного, УПФУ в Станично-Луганському районі у даному випадку забезпечувало реалізацію своїх повноважень в межах, визначених нормативно-правовими актами, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними і необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Сторони у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином (арк. спр. 20, 21).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (арк. спр. 16-17).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 (арк. спр. 3-4).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка від 21.02.2020 № 905- (арк. спр. 5).

28.05.2020 позивач звернулась до УПФУ в Станично-Луганському районі із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано: трудова книжка НОМЕР_1 від 26.07.1979;паспорт НОМЕР_2 від 21.02.2001; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 16.08.2001; атестат № 10139 від 24.07.1979; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_6 від 24.10.2008; свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 22.10.1992; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 905- від 21.02.2020. (арк. спр. 24-30).

Згідно з протоколом призначення пенсії від 03.06.2020 № 59 страховий стаж позивача складає 14 роки 10 місяців 09 днів, з яких: страховий стаж до 01.01.2004 05 років 11 місяців 21 день, страховий стаж після 01.01.2004 08 років 10 місяців 18 днів. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії (арк. спр. 29 зворот. бік).

Рішенням УПФУ в Станично-Луганському районі від 03.06.2020 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії згідно з абз. 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Розглянувши надані документи, управлінням встановлено, що позивач має загальний стаж 14 років 10 місяців 9 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону. На першій сторінці трудової ОСОБА_1 книжки запис про дату народження дописаний та завірений підприємством ПАТ «Трансмаш» 28.03.2016, тоді як згідно трудової книжки ОСОБА_1 була звільнена з ПАТ «Трансмаш» 21.11.2011 та підприємство не було уповноважено вносити корегування до трудової книжки. Також зазначено, що до загального стажу не можливо зарахувати період роботи з 26.07.1979 по 10.10.1997 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у запису на прийом значиться підприємство «Ворошиловградський домобудівний комбінат», а запис на звільнення завірено печаткою акціонерного товариства «Луганський домобудівний комбінат», що порушує пункт 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. Отже, враховуючи зазначені порушення стаж, для призначення пенсії, не може бути зараховано згідно трудової книжки. До загального стажу не можливо зарахувати період навчання у зв`язку з тим, що в атестаті вказано прізвище, ім`я та по батькові « ОСОБА_2 », а згідно паспорту « ОСОБА_1 », та не надано свідоцтва про шлюб на зміну прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 (арк. спр. 11, 33).

З трудової книжки НОМЕР_7 від 26.07.1979 ОСОБА_1 вбачається, що з 01.09.1978 по 24.07.1979 навчалась в технічному училищі № 44 м. Ворошиловград; з 26.07.1979 по 10.10.1997 працювала у Ворошиловградському домобудівному комбінаті на посаді машиніста мостового крану, 05.06.1990 перейменований в Луганський домобудівний комбінат (арк. спр. 6-9, 27-30).

Відповідно до архівної довідки від 06.07.2020 № 03-28/7199, виданою архівною установою на території, яка знаходяться на тимчасово окупованої території, Акціонерне товариство закритого типу «Луганський домобудівний комбінат»: з 14.10.1970 Ворошиловградський домобудівний комбінат (наказ Міністерства будівництва УРСР від 14.01.1970 № 25), з 05.06.1990 перейменований в Луганський домобудівний комбінат (наказ Міністерства будівництва УРСР від 05.06.1990), з 27.10.1993 - Акціонерне товариство закритого типу «Луганський домобудівний комбінат» (рішення від 27.10.1993№ 86/1716 виконкому Луганського міської ради проведена державна реєстрація) (арк. спр. 10).

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

В силу пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком (пункт 1 частини першої статті 9 Закону №1058).

Статтею 26 Закону №1058 визначені умови призначення пенсії за віком.

Згідно з частиною першою статті 26 Закон № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають, серед іншого, особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу, серед іншого, мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Тобто, Законом №1058 передбачено, що як для призначення, так і для перерахунку пенсії особа повинна звернутися із відповідною заявою та необхідними документами особисто або через представника до територіального органу Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

В силу пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, «письмово повідомляє заявника» про те, які документи «необхідно подати» додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку).

Пунктом 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що саме «орган, що призначає пенсію», надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій.

Пункт 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 також визначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Натомість, відповідач проігнорував вище зазначені нормативно визначені вимоги для належного прийняття та розгляду документів щодо призначення пенсії позивачу.

З урахуванням положень пункту 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 саме відповідач як орган, що призначає пенсію, повинен спочатку всебічно, повно і об`єктивно розглянути усі подані документи, на підставі пункту 3.3. розділу ІІІ вказаного Порядку надати необхідні роз`яснення, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не оцінював подані позивачем документи, не надавав необхідних фахових роз`яснень (порушення пункту 3 Порядку № 637), не пропонував в рамках наданих повноважень (пункт 3.3. Порядку № 22-1) можливість виклику до пенсійного органу свідків (пункти 17, 18 Порядку № 637).

Натомість, судом встановлено, що трудова книжка позивача має необхідні дані за спірні періоди, які свідчать про роботу позивача в період з 26.07.1979 по 10.10.1997 у Ворошиловградському домобудівному комбінаті на посаді машиніста мостового крану (арк.спр. 6-9).

Відповідачем не зазначено, а судом не виявлено доказів тому, що спірні записи в трудовій книжці позивача можна визнати такими, які зроблені з порушенням визначеної процедури.

При цьому згідно законодавства, яке діяло станом на час внесення відповідних записів в трудову книжку позивача, проведення атестації робочих місць та внесення відповідних записів у трудову книжку працівника відносилося до повноважень та обов`язків роботодавця, а не позивача.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Стосовно архівної довідки від 06.07.2020 № 03-28/7199 про підтвердження того факту, що Акціонерне товариство закритого типу «Луганський домобудівний комбінат» з 14.10.1970 називався Ворошиловградський домобудівний комбінат, з 05.06.1990 перейменований на Луганський домобудівний комбінат, з 27.10.1993 - Акціонерне товариство закритого типу «Луганський домобудівний комбінат», виданою архівною установою на території, яка знаходяться на тимчасово окупованої території (арк. спр. 10), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1, визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Луганська область від пунктом 1 зазначено м. Луганськ (Луганська міська рада).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 № 79-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено м. Луганськ.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів». Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини» ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною другою та частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки архівної довідки від 06.07.2020 № 03-28/7199, виданої закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Луганська, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації його права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на АТЗТ «Луганський домобудівний завод» з 26.07.1979 по 10.10.1997, а рішення відповідача від 03.06.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно статей 26-28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає скасуванню.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Статтею 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права як прийняття рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.05.2020 про призначення пенсії за віком з урахуванням положень Порядку № 22-1 та Порядку № 637.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень .

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зазначені норми процесуального законодавства спростовують позицію відповідача стосовно того, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (переведення з одного виду пенсії на інший) та перерахунку пенсії, а також у питаннях зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, тобто дискреційними.

Суд не втручається до таких повноважень і не підміняє собою територіальний орган Пенсійного фонду, оскільки на підставі норм КАС України перевіряє законність вчинення дії пенсійним органом стосовно розгляду заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію на підставі наданих документів не підлягають задоволенню внаслідок передчасності їх заявлення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 18.08.2020 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права, відповідно до приписів частини другої статті 133 КАС України судовий збір у розмірі 840,80 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в Станично-Луганському районі.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (ідентифікаційний номер 21792637, місцезнаходження: 93600, Луганська обл., Станично-Луганський район, смт Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі Луганської області від 03.06.2020 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.05.2020 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області до Державного бюджету України судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця