Справа № 820/2894/16
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 вересня 2020 р. № 820/2894/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

суддів: Чудних С.О., Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Мараєвої О.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Булгакова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення заборгованості по заробітній платі ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України, в якому просила суд, з урахуванням наданих уточнень, стягнути з останнього на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9871,51 грн.; середньомісячної заробітної плати за затримку розрахунку в розмірі 57851,64 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3453,74 грн.; здійснити остаточний розрахунок усіх належних їй виплат по момент винесення рішення по даній справі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року по даній справі в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Національного банку України про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2016р. по справі № 820/2894/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 року - скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передчасного висновку судом щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за спірний період (з 04.08.2015 по 06.10.2015), оскільки судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки аргументам ОСОБА_1 щодо наявності у неї права на середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення її на роботі та не досліджено зібрані у справі докази і, відповідно, не встановлено фактичних обставин щодо розміру заробітної плати скаржника необхідного для обчислення середньої заробітної плати за спірний період.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року прийнято до розгляду зазначену адміністративну справу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про стягнення заборгованості по заробітній платі ухвалено здійснювати колегією у складі трьох суддів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем трудового законодавства стосовно виплати їй заробітної плати при звільнені, оскільки з нею не проведено остаточного розрахунку, а саме, не здійснено виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середньомісячної заробітної плати за затримку розрахунку та не виплачено компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, з огляду доводів наданого суду відзиву на позов в контексті того, що розрахунок з позивачем при звільненні проведений в повному обсязі з урахуванням положень КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також, зазначив, що позивачем не заявлено вимогу про оплату вимушеного прогулу за затримку виконання рішення про поновлення на роботі та пропуск позивачем строку звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України.

У своїй відповіді на відзив, позивач посилалась на необґрунтованість та безпідставність, викладених у відзиві на позов доводів відповідача, у тому числі, щодо пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

В своїх запереченнях та додаткових поясненнях відповідач посилався на безпідставність заявлених позовних вимог та пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів виходить з наступного.

Стосовно строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 26.10.2016 року по справі №6-1395цс16 та правовою позицією Конституційного суду України викладену в рішенні від 15.10.2013 року у справі №1-13/2013 щодо застосування ст. 233 КЗпП України стосовно виплат державних гарантій, встановлених законодавством.

Позовні вимоги стосовно стягнення середньої заробітної плати, яку роботодавець повинен сплатити робітнику за порушення трудового законодавства, відноситься до державних гарантій, які встановлені трудовим законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з даними позовними вимогами не обмежені будь-яким строком.

По суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року у справі 820/6382/15 скасовано наказ ГУ НБУ в Харківській області «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлено останню на посаді спеціаліста сектору діловодства адміністративного відділу Управління НБУ в Харківській області, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 17-18).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року у справі 820/6382/15 залишено без змін (т. 1 а.с. 14-16).

Наказом від 13.10.2015 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » позивача поновлено на роботі та призначено до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4820,97 грн. (т. 1 а.с. 12). Вказана сума виплачена позивачу 22.10.2015 року, що підтверджується меморіальним ордером №67 (т. 1 а.с. 72).

Наказом Управління НБУ в Харківській області від 21.10.2015 року № 508-к позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України та визначено до виплати - одноразову грошову допомогу в розмірі 5 заробітних плат та грошову компенсацію за 14 календарних дні невикористаної відпустки за період з 15.05.2016 року по 22.10.2015 року (т. 1 а.с. 21).

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2015 року та 25.11.2015 року у справі 820/6382/15 виправлено описки та присуджено до стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12626,00 грн. (т. 1 а.с.19-20).

Залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7805,03 грн. (12626,00 - 4820,97) сплачений позивачу 03.12.2015, що підтверджується меморіальним ордером № 06 (т. 1 а.с. 74).

У матеріалах справи наявна розрахункова картка щодо середньої заробітної плати позивача за травень - жовтень 2015 року (т. 1 а.с. 130).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.08.2015 року по 06.10.2015 року у розмірі 9871,51 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року в частині поновлення позивача на посаді виконана 13.10.2015 року шляхом прийняття наказу № 506-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_2 " з 15.05.2015 року, а отже, позивач відповідно до статті 236 КЗпП має право на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за час вимушеного прогулу з 04.08.2015 року (дата поновлення на роботі згідно постанови Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року у справі 820/6382/15) до 06.10.2015 року (дати фактичного поновлення на роботі, що не заперечується сторонами по справі) відповідачем не нарахований та не виплачений при звільненні середній заробіток із розрахунку - 229,57 грн. (середньоденна заробітна плата) х 43 (кількість робочих днів вимушеного прогулу).

Отже, фактично позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а саме з 04.08.2015 року по 06.10.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

З розрахункової картки (т. 1 а.с.130) вбачається, що середня заробітна плата за травень - жовтень 2015 року, тобто з дня звільнення до виконання рішення суду, позивачу нарахована та виплачена у розмірі, визначеному постановою суду від 04.08.2015 року з урахуванням виправлених описок ухвалами суду від 20.11.2015 року та 25.11.2015 року , з розрахунку середньоденної заробітної плати позивача - 229,57 грн., у тому числі, за серпень 2015 року середня заробітна плата нарахована у сумі 2578,38 грн., за вересень 2015 року - у сумі 2844,27 грн., за жовтень 2015 року - у сумі 378,70 грн.

З дослідженої довідки про заробітну плату від 19.08.2016 року (т.1 а.с. 108) вбачається, що розмір заробітної плати за останні два календарні місяці роботи необхідний для обчислення середньої заробітної плати за спірний період складає 6703,92 грн., що позивачем не заперечується.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 14.05.2015 року (т. 1 а.с. 139) середньоденна заробітна плата позивача складає 229,57 грн., що позивачем також не заперечується.

З посиланнями позивача щодо наявності у неї права на середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення її на роботі з 04.08.2015 року по 06.10.2015 року колегія суддів не погоджується, оскільки з дати поновлення її на роботі за судовим рішенням до дати фактичного поновлення на роботі позивач не працювала, ніякої роботи не виконувала.

Крім того, рішення про поновлення позивача на роботі відповідачем виконано в добровільному порядку, до примусового виконання вказане рішення не пред`являлось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9871,51 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення середньомісячної заробітної плати за затримку розрахунку в розмірі 57851,64 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок з позивачем проведено 22.10.2015 року в наступний після звільнення день та 03.12.2015 року, що підтверджується меморіальними ордерами (т. 1 а.с.72, 74).

Окрім виплати частини суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивачу нараховано та виплачено посадовий оклад у сумі 435,36 грн. (сума без нарахування податків та зборів), одноразова допомога при звільненні у сумі 37228,40 грн. (сума без нарахування податків та зборів), компенсація за невикористану відпустку - 2178,82 грн. (сума без нарахування податків та зборів), індексація - 117,49 грн. (сума без нарахування податків та зборів), оплата листків непрацездатності - 719,80 грн. (сума без нарахування податків та зборів) (т. 1 а.с. 71). З зазначеними нарахуваннями позивач ознайомлений повідомленням про їх виплату (т. 1 а.с. 70), про що свідчить її підпис на цьому повідомленні, жодних претензій позивачем не пред`явлено.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною першою ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що обов`язок підприємства виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку настає виключно у разі невиплати сум, які були нараховані або повинні бути нараховані працівнику підприємством на день його звільнення та виплачені йому в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок при звільненні.

Тобто, відсутність порушення підприємством ст.116 КЗпП України виключає застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вже зазначалось вище, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4820,97 грн. відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 року по справі 820/6382/15, виплачений позивачу 22.10.2015 року, що підтверджується меморіальним ордером № 67.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2015 року та 25.11.2015 року у справі 820/6382/15 виправлено описки та присуджено до стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12626,00 грн.

Залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 7805,03 грн. (12626,00-4820,97) сплачений позивачу 03.12.2015 року, тобто після набуття ухвалою суду від 25.11.2015 року законної сили, що підтверджується меморіальним ордером № 06.

Таким чином, не виплата належної позивачу суми у розмірі 7805,03 грн. у день звільнення відбулася не з вини відповідача, що виключає застосування відповідальності, передбачено ст.117 КЗпП України, а отже позовні вимоги про стягнення середньомісячної заробітної плати за затримку розрахунку у розмірі 57851,64 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3453,74 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Отже, розрахунок компенсаційних виплат залежить від наявності затримки виплати доходів, що нараховані працівникові.

Оскільки судовим розглядом встановлено відсутність порушення строків остаточного розрахунку з позивачем, то відсутні підстави для відшкодування позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до положень Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Отже, позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3453,74 грн., є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий суддя Заічко О.В.

Судді Чудних С.О.

Шляхова О.М.