Справа № 160/5413/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Справа № 160/5413/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
20 травня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач, просить:
- визнати протиправними дії Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , у тому числі: з 29.09.1977 по 09.08.1978; з 03.08.1979 по 03.08.1981; з 21.01.1985 по 18.02.1985; з 18.02.1985 по 01.11.1991; з 01.05.1986 по 06.06.1988 (час відпустки по догляду за дитиною); з 17.04.1998 по 01.04.1999;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року з дати звернення із заявою про призначення пенсії (03.10.2019 року).
В обґрунтування позовних вимог позивачем у позовні заяві зазначено наступне. 03.10.2019 року вона звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте листом від 05.12.2019 р. за вих.№732/03.25-17 відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи, встановленого законом. Позивач категорично не погоджується з таким рішенням відповідача, зазначає, що має загальний трудовий стаж 28 років 11 місяців 21 день, який підтверджений записами в трудовій книжці. Доводи відповідача про те, що відсутня печатка підприємства на титульній сторінці трудової книжки, не відповідають дійсності, печатка підприємства присутня, у належному місці на першій сторінці трудової книжки НОМЕР_1 , хоч і майже непомітна, що пояснюється спливом значного проміжку часу (42 роки) від дня її заповнення. Окрім того, трудова книжка була оформлена Воркутинською швейною фабрикою, що значно ускладнює отримання уточнюючої довідки або інших підтверджуючих документів від роботодавця, який оформляв трудову. Щодо інших зауважень відповідача до трудової: на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки виправлено рік народження, печатки декількох підприємств за певні періоди не читаються, при звільнені з місця роботи у трудовій книжці не зазначено перейменовування організації, у трудовій книжці відсутні дані про звільнення із фірми «Цветы Донецка», позивач зазначила, що такі зауваження до позивача безпідставні, заповнення трудових книжок здійснюють роботодавці, а не працівник. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, у тому числі внесення до неї записів, є підприємство-роботодавець. Відтак, позивач не має нести відповідальність за заповнення трудової книжки, а її недоліки не є підставою вважати, що відсутній трудовий стаж. Позивач також зауважила, що намагалась самостійно отримати уточнюючі довідки за місцем роботи у м. Донецьк, проте змогла отримати лише довідку з Управління благоустрою та комунального обслуговування Адміністрації м. Донецьк від 03.07.2019 р. Не обґрунтованим позивач вважає і не зарахування до трудової стажу період догляду за дитиною до 3-х років. Наведені обставини на думку позивача свідчать про протиправність дій відповідача. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.
01 червня 2020 року від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків разом із уточненою позовною заявою, в якій заявлені ідентичні позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
19 червня 2020 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. ОСОБА_1 03.10.2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 05.12.2019 року №731/03.25.17 позивачу було повідомлено про відмову у призначенні пенсії, оскільки згідно наданих документів загальний стаж роботи становить 12 років 05 місяців 11 днів, що не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058. Позивачу було належним чином обґрунтовано причини не врахування певних періодів роботи до трудового стажу. Так, при розгляді трудової книжки позивача до загального трудового стажу не зараховано періоди роботи: з 29.09.1977 року по 09.08.1978 рік; з 21.01.1985 року по 18.02.1985 рік 17.04.1998 року по 01.04.1999 року, оскільки печатка підприємства при звільнені не читається, а отже, не можливо визначити де працювала позивач і звідки була звільнена, що порушує вимоги п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року «Про порядок ведення трудових книжок працівників» та Інструкції № 162 від 20.06.1974 року «Про порядок вед трудових книжок працівників»; з 03.08.1979 року по 03.08.1981 рік - оскільки при звільненні з місця роботи в трудовій книжці не зазначено перейменування даної організації, що суперечить вимогам п.2.15 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року «Про порядок ведення трудових книжок працівників»; з 18.02.1985 року- оскільки в трудовій книжці відсутні дані про звільнення. Також до загального трудового стажу не зараховано період догляду за дитиною трьох років, оскільки у свідоцтві VІІ-НО №450 про народження дитини відсутній штамп про отримання паспорту дитиною. Для зарахування цього періоду загального стажу, позивачу необхідно залучити паспорт дитини до цього свідоцтва народження. Також, до загального трудового стажу не зараховані періоди роботи, згідно наданої позивачем трудової книжки серія НОМЕР_1 , оскільки на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки відсутня печатка підприємства, яке заповнювала та відкривало трудову книжку, що суперечить вимогам п.2.11 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року «Про порядок ведення трудових книжок працівників»; на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки виправлено рік народження, що суперечить вимогам п.2.11 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року «Про порядок ведення трудових книжок працівників». За таких обставин, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зважаючи на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, не порушуючи при цьому права позивача, а отже позовні вимоги є не обґрунтованими.
Частиною 1статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5ст. 262 КАС України).
Згідно зі статтею 258 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5ст. 250 КАС України).
Оскільки останній день розгляду справи припадав на день відпустки судді, рішення прийнято у перший робочий день після виходу судді з відпустки 14.07.2020 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.10.2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно із розпискою-повідомленням до заяви додала довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяву про призначення пенсії за віком №3974, паспорт НОМЕР_2 , трудову книжку НОМЕР_1 , дублікат трудової книжки НОМЕР_3 , атестат №2405 від 16.07.1979, довідку ОСОБА_2 про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1205-500018960 від 09.09.2019 р., свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_5 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_6 , фотокартку.
Листом від 05.12.2019 р. №731/03.25-17 Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повідомило позивачу про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи для призначення пенсії у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування означеної відповіді пенсійним фондом зазначено наступне.
Загальний стаж роботи становить 12 роки 05 місяців та 11 днів. До загального трудового стажу не зараховані періоди роботи, згідно наданої трудової книжки серія НОМЕР_7 , тому що:
на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки відсутня печатка підприємства, яке заповнювало та відкривало трудову книжку, що суперечить вимогам п.2.12 Інструкції №58 від 29.07.1993 «Про порядок ведення трудових книжок працівників»;
на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки виправлено рік народження, що суперечить вимогам п. 2.11 Інструкції №58 від 29.07.1993 «Про порядок ведення трудових книжок працівників».
необхідно надати уточнюючідовідки про наступні періоди роботи:
- з 29.09.1977 по 09.08.1978 - оскільки печатка підприємства при звільненні не читається;
- з 21.01.1985 по 18.02.1985 - оскільки печатка підприємства при звільненні не читається;
- з 17.04.1998 по 01.04.1999 - оскільки печатка при звільненні не читаються, таким чином неможливо визначити де працювали та звідки були звільненні, що порушує вимоги пункту 2.4 Інструкції «Про поряд ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993;
- з 03.08.1979 по 03.08.1981 - оскільки при звільненні з місця роботі в трудовій книжці не зазначено перейменовування даної організації, що суперечить вимогам п 2.15 Інструкції №58 від 29.07.1993 «Про порядок ведення трудових книжок працівників»;
- з 18.02.1985 - оскільки у трудовій книжці відсутні данні про звільнення.
- до загального трудового стажу не зараховано період догляду дитиною до 3-х років ( ОСОБА_3 ), оскільки у свідоцтві НОМЕР_5 про народження дитини - відсутній штамп про отримання паспорта, необхідно долучити паспорт дитини до його свідоцтва про народження.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058 до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» , встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 на титульному аркуші прізвище « ОСОБА_4 » записано на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 , трудова книжка заповнена 09.10.1977 року.
Згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_5 працювала у період:
з 29.09.1977 по 25.12.1977 ученицею на Воркутинській швейній фабриці (записи 1);
з 26.12.1977 по 09.08.1978 настільщицею І розряду на Воркутинській швейній фабриці (запис 2);
з 03.08.1979 по 03.08.1981 робітницею у радгоспі «Троянда» у відділенні №3 (записи 4-5);
з 05.08.1981 по 03.01.1985 продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 6-7);
з 21.01.1985 по 18.02.1985 кассиром РСУ зеленого будівництва (записи 8-9);
з 18.02.1985 по 18.07.1985 продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 10-11);
з 19.07.1985 по 30.04.1986 товарознавцем у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 11-12);
з 01.05.1986 по 05.06.1988 - товарознавцем у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років (записи 12-13);
з 06.06.1988 по 17.08.1988 продавцем Пролетарського кіоску Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 13-14);
з 18.08.1988 по 10.07.1989 продавцем Ворошиловського кіоску Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 14-15);
з 11.07.1989 по 19.11.1989 старшим продавцем (на правах зав.) магазину «Цветы-2» у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 15-16);
з 20.11.1989 по 18.06.1990 продавцем магазину «Цветы-2» у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 16-18);
з 19.06.1990 товарознавцем у Спеціалізованій торгівельній конторі з продажу квітів « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (записи 18-19);
з 01.11.1991 по 13.01.1997 прийнята по переводу на посаду товарознавця в радгосп «Декоративные культуры» (записи 20-21);
з 14.01.1997 по 04.01.1998 товарознавцем відділення №2 в радгоспі «Декоративные культуры» (записи 21-22)
з 04.01.1998 по 10.04.1998 прийнята по переводу на посаду товарознавця на ділянку по вирощуванню квіткової продукції в Державне комунальне підприємство зеленого будівництва м. Донецьк (записи 23-24);
з 17.04.1998 по 01.04.1999 продавцем в МЧП «ГСВ» (записи 25-26);
з 01.08.2009 по 01.07.2014 комірником в ПП « ОСОБА_6 » (записи 27-28).
Згідно із дублікатом трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 працювала у період:
з 28.02.2017 по 16.03.2017 технологом харчового виробництва ТОВ «Еко Лелека» (записи 1-2);
з 17.03.2017 по 16.07.2018 заступником директора по індустріальному і громадському живленню ТОВ «Еко Лелека» (записи 2-3)
з 16.07.2018 р. по теперішній час завідувачем підприємства громадського харчування ТОВ «Еко Лелека» (запис 3).
Згідно із довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Лелека» ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «Еко Лелека» з 28.02.2017 року по теперішній час згідно з наказом № 3 від 27.02.2017 року.
Судом враховано, що відповідач не заперечує щодо періоду роботи позивача у ТОВ «Еко Лелека» та в ПП «Августин».
Спірним є питання зарахування до трудового стажу періодів роботи позивача з 29.09.1977 року по 09.08.1978 рік; з 21.01.1985 року по 18.02.1985 року, з 17.04.1998 року по 01.04.1999 року, з 03.08.1979 по 03.08.1981, з 18.02.1985 року та період перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_5 .
В якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, означених періодів трудової діяльності позивача відповідачем у листі від 05.08.2019 р. за вих. №5558/М-09 та у відзиві зазначено, що у періоди з 29.09.1977 по 09.08.1978, з 21.01.1985 по 18.02.1985 та з 17.04.1998 по 01.04.1999 не можуть бути зараховані, оскільки печатка підприємства при звільненні не читається; період з 03.08.1979 по 03.08.1981 - не може бути зарахований, оскільки при звільненні з місця роботі в трудовій книжці не зазначено перейменовування даної організації, період з 18.02.1985 - не може бути зарахований, оскільки у трудовій книжці відсутні данні про звільнення.
Також, відповідачем у листі від 05.08.2019 р. за вих. №5558/М-09 та у відзиві зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства та виправлено рік народження, що суперечить вимогам Інструкції №58 від 29.07.1993 «Про порядок ведення трудових книжок працівників»; до загального трудового стажу не зараховано період догляду дитиною до 3-х років, оскільки у свідоцтві НОМЕР_5 про народження дитини відсутній штамп про отримання паспорта.
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.
Так, на момент заповнення трудової книжки НОМЕР_1 та внесення у трудову книжку позивачки записів 1-9 була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).
Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Відповідно до п. 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» №656 від 06.09.1973 року, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача запису №7 31.07.1992 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58).
Так, відповідно до Інструкції №58 записи про прийняття на роботу та про звільнення провадяться з додержанням певних правил, а саме необхідним є вказівка порядкового номеру запису (графа 1), дата прийняття на роботу/звільнення (графа 2), факт прийняття на роботу із вказівкою посади, відділу, підрозділу тощо/причина звільнення (графа 3), підстава внесення запису - наказ (розпорядження), його дата і номер (графа 4).
Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище,ім`я по батькові, дата народження;відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (як-то не чіткий відтиск печатки підприємства, печатка не читається, при звільненні в трудовій книжці не зазначено перейменовування даної організації, виправлено рік народження не у спосіб, передбачений законодавством) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивачки до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії.
Неприйнятними суд вважає доводи відповідача про те, що період з 18.02.1985 не може бути зарахований, оскільки у трудовій книжці відсутні дані про звільнення.
Суд, уважно дослідивши трудову книжку позивача зауважує, що вона містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у період з 21.01.1985 по 18.02.1985 в РСУ зеленого будівництва, в тому числі містить дані про звільнення позивача (записи 8-9 трудової книжки НОМЕР_1 ).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем безпідставно під час розгляду і вирішення питання призначення пенсії не зараховано до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи позивача з 29.09.1977 по 09.08.1978, з 21.01.1985 по 18.02.1985, з 17.04.1998 по 01.04.1999, з 03.08.1979 по 03.08.1981, з 18.02.1985.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати періоди роботи позивача з 29.09.1977 по 09.08.1978, з 21.01.1985 по 18.02.1985, з 17.04.1998 по 01.04.1999, з 03.08.1979 по 03.08.1981, з 18.02.1985, до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Щодо періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, суд зазначає наступне.
За змістом ст.181 Кодексу законів про працю України, що узгоджується з положеннями ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.
Отже, до загального стажу, що дає право на пенсію за віком, зараховується час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до п.1.6, п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Судом встановлено, про що відсутній спір між сторонами, до заяви про призначення пенсії від 03.10.2019 р. позивачем додавалось, окрім іншого, і свідоцтво про народження дитини НОМЕР_5 . Доказів неправдивості або недостовірні відомостей, що зазначені у свідоцтві НОМЕР_5 , матеріали справи не містять.
Відповідачем у листі від 05.08.2019 р. за вих. №5558/М-09 та у відзиві зазначено, що до загального трудового стажу позивача неможливо зарахувати період догляду за дитиною до 3-х років, оскільки у свідоцтві НОМЕР_5 про народження дитини відсутній штамп про отримання паспорта.
Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними. Відповідачем не аргументовано необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги законодавства. Відсутні і докази письмового повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати до загального трудового стажу позивача період догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом НОМЕР_5 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивач в позові просить визнати протиправними дії Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зараховуванні періодів роботи позивача з 29.09.1977 по 09.08.1978, з 21.01.1985 по 18.02.1985, з 17.04.1998 по 01.04.1999, з 03.08.1979 по 03.08.1981, з 18.02.1985 та періоду догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом НОМЕР_5 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, оформлене листом від 05.12.2019 р. №731/03.25-17, як протиправне.
Щодо заявлених позивачем вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Тобто, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зараховуванні періодів роботи ОСОБА_1 з 29.09.1977 по 09.08.1978, з 21.01.1985 по 18.02.1985, з 17.04.1998 по 01.04.1999, з 03.08.1979 по 03.08.1981, з 18.02.1985 та періоду догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом НОМЕР_5 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оформлене листом від 05.12.2019 р. №731/03.25-17.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 29.09.1977 по 09.08.1978, з 21.01.1985 по 18.02.1985, з 17.04.1998 по 01.04.1999, з 03.08.1979 по 03.08.1981, з 18.02.1985 та періоду догляду за дитиною до трьох років згідно із свідоцтвом НОМЕР_5 , до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні з дати звернення із заявою про призначення пенсії (03.10.2019 року).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 РозділуПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева