Справа № 200/7493/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 р. Справа№200/7493/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»», про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

12 серпня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (далі - відповідач, виконавець Юхименко О.Л.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Фінанс» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»), надісланий на адресу суду 10 серпня 2020 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову виконавця Юхименко О.Л. про відкриття виконавчого провадження № 59825155, яке відкрито на підставі виконавчого напису № 2850, виданого приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчик В.В. від 31 липня 2019 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» в розмірі 33 391,14 грн.

І. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

17 серпня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/7493/20-а; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, встановлених ст. ст. 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 26 серпня 2020 року; встановив строк для подання відзиву на позовну заяву.

Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, суд вирішив розглянути на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

Задовольнив клопотання позивача та витребував у відповідача докази.

Про дату, час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені в порядку, визначеному ч. 1 ст. 268 КАС України.

Учасники справи/їх представники у судове засідання не з`явилися.

26 серпня 2020 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідача до 31 серпня 2020 року.

31 серпня 2020 року судове засідання відкладено до 10 вересня 2020 року з метою отримання відзиву на позовну заяву.

Про дату, час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені в порядку, визначеному ч. 1 ст. 268 КАС України.

Учасники справи/їх представники у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

На цих підставах справа розглянута в порядку письмового провадження.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України повне фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося.

10 серпня 2020 року суд постановив ухвалу, якою поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду, визнавши причини його пропуску поважними.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивача зазначила, що 23 липня 2020 року від адміністрації Донбаської національної академії будівництва і архітектури, з якою вона перебуває у трудових відносинах дізналася, що 08 липня 2020 року до академії надійшла постанова виконавця ОСОБА_3 від 30 червня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника.

Ця постанова винесена у виконавчому провадженні № 59825155 з виконання виконавчого напису № 2850, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. 31 липня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 33 391,14 грн.

31 липня 2020 року з Єдиного реєстру боржників позивач отримала інформацію про те, що щодо неї відкрито виконавче провадження № 59825155, яке перебуває на виконанні у виконавця ОСОБА_3 .

Покликаючись на положення ст. ст. 1, 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404), ч. 2 ст. 22, ч. ч. 1-2 ст. 25 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403), позивач стверджує, що виконавець ОСОБА_3 протиправно прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання (перебування) боржника в іншому виконавчому окрузі.

На цій підставі позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову виконавця Юхименко О.Л. про відкриття виконавчого провадження № 59825155.

Станом на 10 вересня 2020 року відзив відповідача на позовну заяву та пояснення третьої особи до суду не надходили.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Краматорським МВ ГУДМС України в Донецькій області 05 грудня 2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

07 листопада 2013 року внаслідок реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Микитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області.

З 30 серпня 2017 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в її паспорті.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» та ОСОБА_2 як клієнт уклали договір № 01518/04846LCCA про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту.

За умовами цього договору банк надав клієнту у користування спеціальний платіжний засіб - міжнародну платіжну картку Visa Electron з метою здійснення операцій, що передбачені Правилами користування банківською платіжною карткою, умовами кредитування та обслуговування поточного рахунку, за поточним рахунком, вказаним в п. 1.2 договору (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору банк відкрив клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням картки, № НОМЕР_4 у гривнях та здійснював його розрахунково-касове обслуговування.

Банк здійснював кредитне обслуговування рахунку шляхом встановлення клієнту кредитного ліміту у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку.

Розмір кредитного ліміту становив 14 400,00 грн, розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку - 317,00 грн, розмір щомісячного платежу - 853,00 грн (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору банк нараховував проценти за користування кредитним лімітом у валюті кредиту на суму фактичної заборгованості клієнта за фіксованою ставкою 20,00% річних.

В договорі від 10 жовтня 2013 року № 01518/04846LCCA та в заяві-анкеті позичальника зазначена адреса реєстрації ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 .

Відомостей про інші адреси позичальника договір від 10 жовтня 2013 року № 01518/04846LCCA і заява-анкета не містять.

В заяві-анкеті наявна інформація про те, що ОСОБА_2 не має рахунків і транспортних засобів і у неї наявна нерухомість «за пропискою».

31 липня 2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2850, яким запропонував звернути стягнення з громадянки України, якою є ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка є боржником за кредитним договором № 01518/04846LCCA від 10 жовтня 2013 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код юридичної особи 39508708, юридична адреса: м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 37/41).

Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 22 лютого 2018 року по 01 липня 2019 року.

Сума заборгованості складає: 32 891,14 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 30 472,79 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 337,79 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 80,56 грн. За вчинення виконавчого напису приватний нотаріус отримав плату у розмірі 500,00 грн, які підлягають стягненню з божника на користь стягувача.

Відповідач - приватний виконавець Юхименко Ольга Леонідівна провадить діяльність на підставі рішення про надання права на здійснення діяльності від 04 червня 2018 року; виконавчий округ: м. Київ; адреса офісу: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-а, офіс 35-б; посвідчення № 0191, видане 12 червня 2018 року; відомості про приватного виконавця внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України 11 грудня 2018 року, що підтверджено інформаційною довідкою від 31 липня 2020 року № 0731.

Третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код 39508708, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41) зареєстроване як юридична особа 24 листопада 2014 року.

Основним видом діяльності ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» є код КВЕД 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у., що встановлено на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі матеріалів виконавчого провадження (номер за АСВП: 59825155) та інформації з Єдиного реєстру боржників суд встановив такі обставини.

05 серпня 2019 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулося до виконавця Юхименко О.Л. з заявою про примусове виконання рішення № 1076/ПВ/19.

На підставі ст. ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, п. 1 ч. 1 ст. 26, ч. 2 ст. 68 Закону № 1404 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» просило прийняти на примусове виконання виконавчий напис № 2850 від 31 липня 2019 року, виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_2 , на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» у розмірі 33 391,14 грн.

У випадку виявлення доходу божника стягувач просив звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

В заяві про примусове виконання рішення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» навело наступні відомості щодо боржника: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; місцезнаходження майна: о/р НОМЕР_5 , ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», , 04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 37/41.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач зазначив, що виконавчий документ пред`являється за місцезнаходженням майна (рахунку боржника).

Разом з заявою про примусове виконання рішення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» надало виконавцю ОСОБА_3 платіжне доручення про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису, копію довіреності представника стягувача та довідку про відкриття рахунку.

Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» від 05 серпня 2019 року № 1076/ДР/19, що була подана виконавцю ОСОБА_3 , відповідно до Положення про облікову політику ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», затвердженого наказом № 2-бух від 29 грудня 2017 року, у клієнта, яким є ОСОБА_2 для обліку поточної заборгованості відкрито рахунок № НОМЕР_5 від 22 лютого 2018 року в валюті гривня в ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 37/41.

При цьому ні заява про примусове виконання рішення від 05 серпня 2019 року, ні довідка про відкриття рахунку від 05 серпня 2019 року інформації про наявність належних боржнику грошових коштів на рахунку № НОМЕР_5 , відкритому в ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», не містять.

16 серпня 2019 року виконавець Юхименко О.Л., керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 59825155.

П. 1 цієї постанови передбачав відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 2850, виданого 31 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_2 , на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 33 391,14 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що сторонами виконавчого провадження № 59825155 є: боржник - ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_2 ; стягувач - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».

Разом із супровідним листом від 16 серпня 2019 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана на адресу стягувача та боржника до відома та для виконання.

В супровідному листі зазначена адреса боржника: АДРЕСА_2 .

Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана на адресу боржника рекомендованою поштовою кореспонденцією, проте поштове відправлення повернуто на адресу виконавця ОСОБА_3 з відміткою підприємства поштового зв`язку «інші причини, що не дали можливість виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення - не проживає».

16 серпня 2019 року, керуючись ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 59825155 виконавець Юхименко О.Л. винесла постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Відповідно до п. 1 цієї постанови стягненню з боржника ОСОБА_2 підлягала основна винагорода у сумі 3 339,11 грн.

Разом із супровідним листом від 16 серпня 2019 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про стягнення з боржника основної винагороди надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання.

30 червня 2020 року, керуючись ст. ст. 68, 69, 70 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 59825155 виконавець Юхименко О.Л. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до п. 1 постанови звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід від особи, якою є приватне акціонерне товариство «Урожай».

Згідно з п. 2 постанови приватному акціонерному товариству «Урожай» належало здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20%; відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів божника повинно вираховуватися із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст. ст. 68, 70 Закону № 1404, на користь стягувача.

Загальна сума яка підлягає стягненню за виконавчим документом - 37 130,25 грн.

Разом із супровідним листом від 30 червня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання до приватного акціонерного товариства «Урожай».

30 червня 2020 року, керуючись ст. ст. 68, 69, 70 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 59825155 виконавець Юхименко О.Л. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до п. 1 постанови звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід від особи, якою є Донбаська національна академія будівництва і архітектури».

Згідно з п. 2 постанови приватному акціонерному товариству «Урожай» належало здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20%; відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів божника повинно вираховуватися із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст. ст. 68, 70 Закону № 1404, на користь стягувача.

Загальна сума яка підлягає стягненню за виконавчим документом - 37 130,25 грн.

Разом із супровідним листом від 30 червня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання до Донбаської національної академії.

З листопада 2018 року ОСОБА_1 працює у Донбаській національній академії будівництва і архітектури, про що свідчать довідка від 31 липня 2020 року № 56 та витяг з наказу по Донбаській національній академії будівництва та архітектури від 16 червня 2020 року № 01-46.

Як свідчить штамп про реєстрацію вхідної кореспонденції, проставлений на супровідному листі, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника надійшла до Донбаської національної академії будівництва і архітектури 08 липня 2020 року та зареєстрована за вхідним № 03-741.

Інформацію з Єдиного реєстру боржників, зокрема про наявність виконавчого провадження № 59825155, відкритого щодо ОСОБА_2 , позивач отримала 31 липня 2020 року, про що свідчить відповідний витяг з реєстру.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які не застосував суд, та мотиви їх незастосування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку. Висновки суду по суті позовних вимог.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону № 1404.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Ч. 1 ст. 16 Закону № 1403 установлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, що визначено ч. 2 ст. 16 Закону № 1403.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Таким чином, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених законом випадках - приватні виконавці.

Приватні виконавці здійснюють примусове виконання рішень, в тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Ч. 2 ст. 5 Закону № 1403 встановлені обставини, наявність яких унеможливлює здійснення приватним виконавцем виконання того чи іншого виконавчого документа.

Разом з цим, докази наявності обставин, що унеможливлюють виконання виконавцем Юхименко О.Л. виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості та передбачені ч. 2 ст. 5 Закону № 1403, суду не надані.

Ст. 24 Закону № 1403 визначає виконавчі округи та територіальні межі діяльності приватного виконавця.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Ч. 4 ст. 24 Закону № 1403 установлено, що відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, містяться в Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Місце виконання рішення визначає ст. 24 Закону № 1404.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених вище положень Законів № 1404 і № 1403 зумовлює висновок, що право приватного виконання на прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність і відомості про який містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Приватний виконавець повноважний прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження лише в тому разі, коли виконавчий документ пред`явлено до виконання: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (за місцезнаходженням боржника - юридичної особи); або 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404).

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання установлений ч. 4 ст. 4 Закону № 1404.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Інших підстав для повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання Закон № 1404 не передбачає.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5).

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначає розділ ІІІ Інструкції № 512/5.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у ст. 4 Закону № 1404.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону № 1404, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

У разі наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 5 Закону № 1404, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз`яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Згідно з абз. 1 п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, у разі якщо місце проживання чи перебування боржника - фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) або місцезнаходження його майна знаходиться у виконавчому окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та за відсутності визначених Законом № 1404 підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації про боржника, до відкриття виконавчого провадження.

Зі змісту заяви про примусове виконання рішення вбачається, що стягувач просив прийняти до виконання виконавчий напис за місцезнаходженням майна - рахунку боржника.

Надаючи оцінку правомірності прийняття до виконання виконавчого документа, поданого за місцезнаходженням рахунку боржника, суд виходить з такого.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 ст. 6 Закону № 2346 банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Ст. 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються: окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки; при цьому річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Зазначений висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15 (п. 19).

Отже, майном у розумінні чинного законодавства є і грошові кошти у безготівковій формі, наявні на рахунку, відкритому у банківській або небанківській фінансовій установі. При цьому місце розташування фінансової установи, в якій відкрито рахунок (за відсутності на ньому грошових коштів), не є місцезнаходженням майна особи, на ім`я якої цей рахунок відкритий, оскільки рахунки (або електронні гаманці), на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, не є окремими речами чи їх сукупністю - фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Судом встановлено, що стягувач звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання рішення за місцезнаходженням майна боржника, яким вважав рахунок ОСОБА_2 , відкритий у ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» з метою обліку поточної заборгованості.

При цьому, ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці, яку видало ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» виконавцю ОСОБА_3 , не зазначено, що на рахунку, відкритому стягувачем для обліку поточної заборгованості ОСОБА_2 , наявні грошові кошти і що це майно належить саме боржнику.

Суд зауважує, що «рахунок» та «грошові кошти на рахунку» не є тотожними поняттями. Майном є грошові кошти на рахунку, а не сам рахунок.

Належні та допустимі докази наявності грошових коштів на рахунку ОСОБА_2 , відкритому в ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», суду не надані.

Більш того, рахунок, відкритий ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на ім`я ОСОБА_2 , не є поточним рахунком, на якому акумулюються кошти вкладника. Цей рахунок відкрито стягувачем з метою обліку поточної заборгованості, про що свідчить довідка від 05 серпня 2019 року, тобто йдеться про рахунок, призначений для надходження коштів з метою погашення кредитної заборгованості. Як наслідок, грошові кошти, що перебувають на цьому рахунку (у разі наявності таких), не можуть вважатися власністю (майном) боржника.

Докази наявності у ОСОБА_2 іншого майна на території виконавчого округу м. Києва суду також надані не були.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для прийняття приватним виконавцем, який здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі, яким є територія м. Києва, до виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши постанову виконавця Юхименко О.Л. про відкриття виконавчого провадження № 59825155 від 16 серпня 2019 року на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вона не відповідає критеріям, визначеним п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що, прийнявши до виконання виконавчий напис про стягнення заборгованості з боржника, який не проживає (не перебуває) та не має майна в межах території виконавчого округу, виконавець діяла не на підставі та не у межах повноважень, що визначені Законами № 1403 та № 1404.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження № 59825155 від 16 серпня 2019 року підлягає визнанню протиправною і скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Як було вказано вище, Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій до відкриття виконавчого провадження. Права приватного виконавця, визначені ч. 5 ст. 24 Закону № 1404, п. 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, можуть бути реалізовані після відкриття виконавчого провадження.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року по справі № 905/584/19.

Однак це не спростовує висновку суду про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки заява про примусове виконання рішення, а також документи, подані разом з нею, не містили інформації про наявність у боржника майна (зокрема, належних ОСОБА_2 грошових коштів на рахунку), в межах виконавчого округу м. Києва.

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15, від 19 серпня 2019 року по справі № 922/1293/15, суд зазначає таке.

У постанові від 19 серпня 2019 року по справі № 922/1293/15 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

«Проте, суди першої та апеляційної інстанції дійшовши висновку про порушення приватним виконавцем ОСОБА_6 вимог щодо територіальної компетенції з відкриттям ним виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, зазначеного вище не врахували та не перевірили того, що приватним виконавцем з метою виконання судового рішення, накладено арешт на грошові кошти боржника на рахунках, відкритих у банківських установах та, при цьому, також не встановили місцезнаходження цих банків.

За таких обставин, розглядаючи дану справу та вирішуючи спір, суду належало встановити не тільки місцезнаходження боржника, а й місцезнаходження його майна, зокрема, грошових коштів з урахуванням вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», вимог глави XIII ЦК України в розумінні якої, грошові кошти є майном та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15, від 01.08.2019 у справі № 910/13508/15».

Отже, правовий висновок Верховного Суду полягає у тому, що грошові кошти боржника, розміщені на банківських рахунках, є майном, а тому приватний виконавець, на території виконавчого округу якого розташоване це майно, має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Суд зауважує, що наявність лише самого рахунку в банку чи іншій фінансовій установі за відсутності на ньому коштів не прожує цивільні права та обов`язки. Наразі, рахунок у банку чи іншій фінансовій установі не є власністю громадянина та призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій. При цьому, майном, на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, і жодним чином не рахунки в банку (фінансовій установі). Відтак, сама по собі наявність у боржника рахунку в банку (фінансовій установі) не свідчить про наявність у боржника майна у такому банку (фінансовій установі) та не є таким майном.

Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду відхиляв посилання виконавця на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 910/13508/15, покликаючись на те, що вони ухвалені за інших фактичних обставин. На відміну від справи, що розглядається у вказаних справах дійсно були наявні кошти на банківських рахунках, що відкриті у банку, який знаходиться у м. Києві (п. 38 постанови від 30 квітня 2020 року у справі № 580/3311/19).

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, на користь якого ухвалено судове рішення, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн (квитанція № 10 від 23 липня 2020 року).

Ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4а, офіс 35б), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»», про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 16 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59825155.

3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Повне судове рішення складено 10 вересня 2020 року.

Суддя Т.О. Кравченко