Справа № 200/4070/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року справа №200/4070/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Блохіна А.А., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року (повний текст складено 19 червня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/4070/20-а (суддя в 1 інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу компенсації за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2018 - 2019 роки;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2018 - 2019 роки у розмірі 13 408,64 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 160,90 грн.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 21 липня 2019 року по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 420 грн. (арк.. справи 34-36)

В обґрунтування позову зазначено, що в 2016 році позивач отримав статус учасника бойових дій. Між тим, під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 та на час звільнення зі служби йому не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період служби з 2018 року по 2019 рік.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду 19 червня 2020 року у справі № 200/4070/20-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018 2019 роки проходження військової служби;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 2019 роки проходження військової служби виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 липня 2019 року і провести компенсацію втрати частини вказаних доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, яке відбулося 21 липня 2019 року, по день фактичного розрахунку; в решті позовних вимог відмовлено. (арк.. справи 39-42)

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20 квітня 2018 року по 21 липня 2019 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , з якої звільнений в запас відповідним наказом, що підтверджується записами в його військовому квитку та довідками вказаної військової частини.

01 липня 2016 року позивач отримав статус учасника бойових дій (рішення комісії Міністерства оборони Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій військовослужбовців сухопутних військ Збройних сил України, відображене в протоколі від 01 липня 2016 року №24 (КСВ), дублікат посвідчення учасника бойових дій, виданий 22 січня 2020 року).

З дня отримання статусу учасника бойових дій позивач мав право на додаткову відпустку учасника бойових дій, що передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Таку відпустку позивач не використав.

Під час проходження служби та на час звільнення з неї йому не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Колегія суддів зазначає, що позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині обрання судом способу порушених прав, тобто зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 2019 роки проходження військової служби виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 липня 2019 року і провести компенсацію втрати частини вказаних доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, тоді як позивачем визначений спосіб захисту прав як стягнення компенсації за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2018 - 2019 роки у розмірі 13 408,64 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 160,90 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки право позивача на компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій порушено, тому воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Разом з тим, нарахування такої компенсації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. І оскільки така компенсація позивачу не нараховувалася, тому колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за спірний період, а похідні позовні вимоги (задоволення яких відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України залежить від задоволення основної вимоги) задоволенню іншим шляхом шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за спірний період (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи спір в частині грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій.

Відповідно до ст. ст. 1 й 2 Закону України Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених стоків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (тобто, з 01 січня 2001 року). Під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що порушені права позивача підлягають захисту також шляхом зобов`язання відповідача провести компенсацію втрати частини доходів (а саме доходів у вигляді індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій) у зв`язку з порушенням строків їх виплати, тобто шляхом, який з урахуванням обставин даної справи є достатнім та ефективним (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В позовній заяві зазначено, що моральну шкоду від протиправної бездіяльності відповідача позивач оцінює в 2,00 гривні в день за період невиплати компенсації грошового забезпечення з листопада 2017 по травень 2018, що складає 60,00 гривень на місяць (60 гривень х 7 місяців) , а разом 420,00 гривень.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, заподіяння моральної шкоди, та доказів правильності проведеного розрахунку її розміру, тому правові підстави для її відшкодування відсутні.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.308 КАС України не є предметом апеляційного перегляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі № 200/4070/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 19 червня 2020 року у справі № 200/4070/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді А.А. Блохін

Л.В. Ястребова