Справа № 380/4092/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4092/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вулю Митрополита Андрея 10) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії позивачці та невиплати їй підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивачці як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок підвищення пенсії позивачці в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 05.05.2018, та перерахунок стажу роботи згідно із ст. 58 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зі змінами і проводити їй в подальшому відповідні виплати як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду у Львівській області їй відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відмовлено у зарахуванні до трудового стажу у потрійному розмірі час перебування відбування покарання у засланні.

Ухвалою від 01.06.2020 позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою від 17.06.2020 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 33248 від 06.07.2020), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування зазначив, що згідно з архівною довідкою Головного управління МВС у Львівській області № 10/278 від 24.04.2012 позивачка є реабілітованою відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Стверджує, що позивачка реабілітована як член сім`ї реабілітованого громадянина, тобто лише переселена разом з сім`єю на спецпоселення. Така довідка не містить інформації про те, що особа реабілітована відповідно до ст. 1-2 Закону № 962. За умови надання позивачкою висновку про визнання її реабілітованою за ознакою здійснення репресій, передбачених ст. 3 Закону № 962 за період з 02.08.1985 по 14.11.1956 такий період може бути зараховано до страхового стажу у потрійному розмірі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 громадянам, які є членами сімей осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії підвищення проводиться в розмірі 43,52 грн. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Яворівському відділенні обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, отримує пенсію за віком та підвищення до пенсії як член сім`ї реабілітованої особи на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008.

Згідно з архівною довідкою № 10/278, виданою 24.04.2012 Головним управлінням МВС України у Львівській області, гр. ОСОБА_1 разом з батьками 02.08.1951 із хутора Романики села Новини Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 12.09.1951 виселена на спецпоселення з конфіскацією майна в Тюменську область з політичних мотивах як члени сім`ї посібника учасникам ОУН-УПА, звідки звільнена 14.11.1956. На підставі ст. 3 Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказана особа реабілітована з поверненням конфіскованого майна або його вартості (а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 15.11.1975 після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_4 (а.с. 21).

Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради 20.03.2019 видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 22).

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 47 та п. «г» статті 77 та перерахунку стажу відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом № 2622-3313/Ф-02/8-1300/20 від 06.05.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області повідомлено позивачку, що згідно з архівною довідкою Головного управління МВС у Львівській області № 10/278 від 24.04.2012 позивачка є реабілітованою відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Стверджує, що позивачка реабілітована як член сім`ї реабілітованого громадянина, тобто лише переселена разом з сім`єю на спецпоселення. Така довідка не містить інформації про те, що особа реабілітована відповідно до ст. 1-2 Закону № 962. За умови надання позивачкою висновку про визнання її реабілітованою за ознакою здійснення репресій, передбачених ст. 3 Закону № 962 за період з 02.08.1985 по 14.11.1956 такий період може бути зараховано до страхового стажу у потрійному розмірі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 громадянам, які є членами сімей осіб, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії підвищення проводиться в розмірі 43,52 грн. Відтак пенсійне забезпечення виплачується відповідно до чинного законодавства та поданих позивачкою документів.

Не погодившись із діями відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку підставам позову та відзиву, з`ясуванню підлягають такі обставини: наявність чи відсутність підстав для виплати позивачці як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та зарахування часу виселення на спецпоселення у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення трудових пенсій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» № 962-XII від 17.04.1991 (в редакції, чинній на час реабілітації позивачки) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст. 1 доповнено ч. 3 згідно із Законом № 2353-12 від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон № 2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінено назву закону на «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону № 962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-ХІІ.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 962-XII від 17.04.1991 (далі - Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону № 962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п. 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999 застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону № 1058-IV, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 та пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Суд встановив, що згідно з архівною довідкою № 10/278, виданою 24.04.2012 Головним управлінням МВС України у Львівській області, позивачка визнана реабілітованою та відповідно до виданого виконавчим комітетом Новояворівської міської ради 20.03.2019 посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Підвищення до пенсії, яке виплачується позивачці в обсягах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту листа відповідача № 2622-3313/Ф-02/8-1300/20 від 06.05.2020 з`ясовано, що позивачка відповідно до підпункту 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 отримує підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн.

Оскільки з 05.05.2018 Законом № 962-ХІІ розширено коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені цим Законом, у тому числі і до позивачки, право на перерахунок підвищення до пенсії виникло з 05.05.2018.

З огляду на наведене вимоги позивачки про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведення розрахунку їй підвищення пенсії та невиплати підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47 та п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити їй перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 05.05.2018, підлягають задоволенню з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 6 Закону № 962-ХІІ реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до ст. 58 Закону № 1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону № 962-ХІІ заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищевказаних норм чинного законодавства.

Суд встановив, що ОСОБА_1 примусово виселена на спецпоселення з конфіскацією майна, тобто відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» перебувала у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Аналогічних висновків дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.12.2019 у справі № 1.380.2019.003600 (провадження № 857/10498/19).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_1 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити зарахування часу заслання позивача до стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивачки в частині зобов`язання відповідача виплачувати відповідні виплати в подальшому суд зазначає таке.

Вказана вимога стосується правовідносини, які мають відбутися в майбутньому.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 і 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу публічно-правовий спір - це спір, у якому, серед іншого, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Системний аналіз зазначених норм КАС України свідчить, що останній не передбачає захисту адміністративним судом прав та інтересів громадян на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу не виникло.

З урахуванням вищевказаного, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати в подальшому пенсії згідно з проведеним перерахунком не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивачки за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Ураховуючи положення ст. 139 КАС України, понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У зв`язку з перебуванням судді Качур Р.П. у щорічній основній відпустці у період з 03.08.2020 по 16.09.2020 включно справу розглянуто у перший робочий день судді - 17.09.2020.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вулю Митрополита Андрея 10; код за ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати їй підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст. 47 та п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно із ст. 47, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 05.05.2018 з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку стажу роботи як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне страхування» зі змінами як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій.

6. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вулю Митрополита Андрея 10; код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур