Справа № 580/3324/19
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 580/3324/19

адміністративне провадження № К/9901/21793/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-Дорожнє Будівництво» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ :

Вперше касаційна скарга у цій справі подана Головним управлінням ДПС у Черкаській області 24 липня 2020 року, яку Верховний Суд ухвалою від 05 серпня 2020 року повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Верховний Суд в ухвалі зазначив, що відповідно до вимог норми пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України невідповідність правозастосування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду може бути підставою касаційного оскарження у разі, якщо цей висновок зроблений у подібних правовідносинах. Натомість інше вирішення судом апеляційної інстанції спору у цій справі в порівнянні із справами, на висновок Верховного Суду в яких посилається відповідач, обумовлено іншим складом обставин у справі.

28 серпня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вдруге надійшла зазначена касаційна скарга Головного управління ДПС у Черкаській області.

Як передбачено пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже зміст наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Окрім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення у ній норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Недослідження судами зібраних у справі доказів, як порушення норм процесуального права і підстава для скасування судових рішень, може бути підставою для касаційного оскарження судового рішення (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України) за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, про що прямо зазначено в пункті 1 частини другої статті 353 цього Кодексу.

В касаційній скарзі відповідач, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі, неправильно застосував пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, статтю 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки обставини здійснення господарських операцій, за якими позивач сформував податковий кредит та витрати, суд встановив без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 20 березня 2020 року у справі №160/2636/19, від 17 квітня 2018 року у справі №820/475/17, від 10 квітня 2020 року у справі №816/4409/15, від 10 квітня 2020 року у справі №818/1349/17, від 30 січня 2020 року у справі №814/1145/18.

Однак, у скарзі, посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, позивач не обґрунтовує подібності спірних правовідносин у цій справі тим, що були предметом розгляду у справах, у якій касаційним судом зроблено відповідні висновки.

Як і у попередньому випадку, обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень зводиться до викладення обставин справи, цитування висновків акта перевірки та норм Податкового кодексу України з абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Відповідач не зазначає, в чому саме висновки суду апеляційної інстанції у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду, які викладені у наведених постановах касаційного суду, й полягають в тому, що для виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод господарська операція має бути фактично здійснена, спричиняти зміни у майновому стані платника і підтверджуватися належним чином оформленими первинними та іншими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду.

Фактично у касаційній скарзі відповідач не погоджується із наданою судами правовою оцінкою встановленим обставинам і дослідженим доказам, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду та підставою касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Чернігівській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі №580/3324/19 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяС.С. Пасічник