Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 вересня 2020 року м. ПолтаваПровадження № ЗВ/440/12/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши матеріали подання начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про заміну сторони у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшло подання начальника Північно-Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про заміну боржника у виконавчому провадженні, у якій заявник просить замінити боржника виконавчого провадження із ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідне подання вмотивоване тим, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві перебуває виконавче провадження № 61257278, відкрите на підставі виконавчого напису № 1574 від 09.10.2018, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо задоволення вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зважаючи на встановлення факту смерті ОСОБА_1 , заявник вважає за необхідне звернутись до адміністративного суду з поданням про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши додані до неї матеріали, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Заявник звернувся до адміністративного суду із заявою, в якій просить суд замінити стягувача у виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, а не на підставі судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розділом IV КАС України регламентовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, згідно з частиною першою статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку, що правила статті 379 КАС України щодо заміни сторони виконавчого провадження застосовуються лише у разі, якщо таке виконавче провадження спрямоване на виконання судового рішення, прийнятого у відповідній адміністративній справі, яке набрало законної сили та за яким видано виконавчий лист.

Можливості розгляду за правилами адміністративного судочинства питання заміни сторони у виконавчому провадженні, яке відкрито не на підставі судового рішення, КАС України не передбачено.

В той же час, згідно з частиною першою статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (ділі ЦПК України), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до частини другої статті 446 ЦПК України, в редакції, яка є чинною з 15.12.2017 року, процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Отже, ЦПК України, на відміну від КАС України, з 15.12.2017 року передбачена можливість заміни сторони виконавчого провадження не лише при виконанні рішення суду у цивільній справі, але й при виконанні рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, вимога про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) у виконавчому провадженні № 61257278, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки нормами КАС України передбачено лише вирішення питань, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, в той час як питання щодо заміни сторони у даному виконавчому провадженні підлягає вирішенню за нормами частини другої статті 446 ЦПК України.

Щодо застосовності висновку Верховного Суду України у постанові від 18.11.2015 у справі № 6-2391ц15, суд зазначає таке.

Вищевказаний висновок Верховного Суду України у постанові від 18.11.2015 у справі № 6-2391ц15 зроблений щодо застосування статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Суд звертає увагу, що норма статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) визначала заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи.

Важливим є те, що зміст статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України не містив жодних застережень щодо можливості розгляду заяви судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, однак стаття 379 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017), містить саме таке застереження.

Загалом, щодо застосування статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (чинна редакція) вказана постанова висновків не містить.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки, висновок Верховним Судом України зроблено у правовідносинах щодо заміни сторони виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса, які виникли до 15.12.2017, і стосується застосування судами норм статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017), то вказаний висновок не підлягає врахуванню при розгляді даної заяви.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що питання заміни сторони виконавчого провадження при виконанні виконавчого напису нотаріуса з 15.12.2017 віднесене до юрисдикції місцевих загальних судів за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у прийнятті заяви та відкритті провадження за вказаною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, приймаючи зазначену ухвалу про відмову у відкритті провадження за поданням державного виконавця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із вимог ч. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Крім того, відповідно до частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2016 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За таких обставин, слід роз`яснити позивачеві, що дане питання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса щодо задоволення вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , тобто за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 7, 170, 171, 243, 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за подання начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Копію ухвали разом з поданням та доданими до неї документами надіслати заявнику.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до частини п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя І.Г. Ясиновський