Справа № 160/3805/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року Справа № 160/3805/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.,
без участі представників сторін
07 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, у якій позивач просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.06.2020 року:
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20 березня 2020 року № 227-к про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 зі змінами внесеними наказом від 23 березня 2020 року № 230-к;
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 травня 2020 року № 312-к «Про визначення дати звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;
- стягнути з головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення по день прийняття рішення суду по суті спору;
- рішення суду за наслідками розгляду позовної заяви в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця - допустити до негайного виконання.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є безпідставним. Позивач була особою до службової компетенції якої відносилося складення висновків про погодження робочих проектів із землеустрою. Дії позивача було направлені на дотримання законодавства України і не становили склад дисциплінарного правопорушення, за яке позивача було звільнено. На той момент коли позивачем було підписано висновки про погодження робочих проектів із землеустрою, у відділі не був призначений ані начальник, ані особа яка б заміщувала його. Така ситуація тривала майже 4 місяці, що значно перевищує граничні строк надання адміністративних послуг. Звільнення позивача є непропорційним та суперечить ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Позивача було звільнено 30 березня 2020 року тобто в період її перебування лікарняному, що є незаконним та суперечить положенням законодавства. Відповідачем було порушено строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
На думку позивача, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на посаді, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Також цією ухвалою суду було витребувано у відповідача:
- належним чином засвідчену копію особової справи позивача ОСОБА_1 ;
- належним чином засвідчену копію дисциплінарної справи позивача ОСОБА_1 , за наслідками розгляду якої її було звільнено;
- довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяці, що передують місяцю в якому її було звільнено, а також довідку (розрахунок) про середньоденну заробітну плату відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Витребувані докази було надано відповідачем до суду.
05.06.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
В обґрунтування заявленого клопотання позивачем зазначено, що враховуючи великий обсяг матеріалів справи та надані сторонами докази, вказану справу недоцільно розглядати у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року вказане клопотання було задоволено та було вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 160/3805/20 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Також цією ухвалою було витребувано у відповідача:
- заяви ТОВ «Демурінський ГЗК» про видачу дозволу, до яких додано висновки погодження робочих проетків землеустрою, до яких були додані висновки 06.08.2019 року № 97-4-0.28-1384/162-19, 97-4-0.28-1379/162-19, 97-4-0.28-1386/162-19, 97-4-0.28-1381/162-19, 97-4-0.28-1387/162-19, 97-4-0.28-1382/162-19, 97-4-0.28-1380/162-19;
- рішення головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за наслідками розгляду вищезазначених заяв ТОВ «Демурінський ГЗК».
Витребувані докази було надано відповідачем до суду.
Відповідачем 25.05.2020 року було подано відзив на уточнену позовну заяву в якому відповідач просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначив, що не можливо встановити обсяг повноважень представника позивача з поданого до суду ордеру. Позивач не мала повноваження на підписання висновків про погодження документації із землеустрою. Позивач не зверталася до керівництва з проханням покласти на неї виконання обов`язків начальника відділу. Фактично позивач виготовила і підписала документи, на підписання яких не мала жодних законних підстав або відповідних доручень керівництва. Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідало вимогам законодавства. Морального та психологічного тиску на позивача відповідач не чинив. Звільнення позивача відбулося після завершення лікарняного, оскільки відповідачем було правомірно змінено дату звільнення позивача. Подані на розгляд робочі проекти землеустрою не містять необхідної інформації щодо календарного плану проведення робіт та термінів виконання таких робіт, що унеможливлює визначення строку дії дозволу. Отже, у ОСОБА_1 не було підстав видавати висновки про погодження робочих проектів із землеустрою, оскільки вони не відповідали законодавству.
Позивачем 21 липня 2020 року було надано до суду відповідь на відзив на уточнену позовну заяву, у якій зазначено, що повноваження представника підтверджено належним чином, а наданий ордер відповідає всім вимогам законодавства. Також вже після подання уточненої позовної заяви позивачем було виявлено, що, відповідачем 19 червня 2020 року було все ж таки видано дозволи ТОВ «Демурінський ГЗК» на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки. Вказані дозволи відповідач до суду не надав, хоча на момент подання відзиву вони вже існували. Зазначені обставини свідчать про очевидну суперечність у позиції відповідача. Позивача було звільнено за підписання 06 серпня 2019 року цих висновків та, як пізніше було пояснено у відзиві на позовну заяву, ще й за заподіяння державі збитків. В той же час, ці нібито неправомірні, висновки, підписані нібито неуповноваженою особою були безперешкодно прийняті до розгляду самим відповідачем та слугували підставою для видачі відповідних дозволів. Більш того, це відбулося вже після притягнення до дисциплінарної відповідальності, тобто коли відповідачу були відомі всі обставин. Позивача було звільнено у період тимчасової непрацездатності, а відповідач не мав права змінювати дату звільнення.
Відповідачем 05.06.2020 року було подано заперечення на відповідь на уточнену позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимоги. За результатами своєї поведінки позивач свідомо допускала шкідливі наслідки щодо порушення трудової дисципліни, що проявлялася у погоджені робочих проектів землеустрою, що не відповідали вимогам законодавства, а отже як наслідок це могло спричинити заподіяння збитків держави. Позивач відповідно до своїх посадових обов`язків не мала права підписувати висновки. Дату звільнення позивача було змінено законно, а оскаржуваний наказ про зміну дати звільнення не впливає на права та обов`язки позивача.
Ухвалою суду від 30 червня 2020 року було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 08 вересня 2020 року.
Представник позивача надав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести за відсутності позивача, позовні вимоги просив задоволити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.)
Суд, вивчивши заяви сторін по суті спору, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , є громадянином України. На момент звільнення позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Відповідно до наявної інформації в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 працювала на наступних посадах:
- 01.09.2008 р. - 31.05.2012 р. студент Дніпропетровського державного аграрного університету;
- 16.01.2014 - 23.09.2015 р. головний спеціаліст сектору землеустрою та ринку земель відділу Держземагенства у Васильківському районі Дніпропетровської області;
- 24.09.2015 - 30.12.2016 р. головний спеціаліст сектору землеустрою та ринку земель відділу Держземагенства у Васильківському районі Дніпропетровської області;
- 03.01.2017 - 07.05.2019 р. провідний спеціаліст відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;
- 08.05.2019 р - 30.03.2020 р. головний спеціаліст відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;
Наказом головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02 березня 2020 року було відкрито Дисциплінарне провадження стосовно головного спеціаліста гідділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 .
В процесі здійснення дисциплінарного провадження Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було прийнято рішення про наявність в діях ОСОБА_1 передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» за підпис висновків про погодження робочих проектів із землеустрою від 06.08.2019 р №№ 97-4-0.28-1384/162-19, 97-4-0.28-1379/162-19, 97-4-0.28-1386/162-19, 97-4-0.28-1381/162-19, 97-4-0.28-1387/162-19, 97-4-0.28-1382/162-19, 97-4-0.28-1380/162-19 із перевищенням повноважень, що не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.
20 березня 2020 року відповідачем було видано наказ № 227-к яким, зокрема, було вирішено:
Визнати винною ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у вчиненні дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», зокрема за підпис висновків про погодження робочих проектів із землеустрою від 06.08.2019 р №№ 97-4-0.28-1384/162-19, 97-4-0.28-1379/162-19, 97-4-0.28-1386/162-19, 97-4-0.28-1381/162-19, 97-4-0.28-1387/162-19, 97-4-0.28-1382/162-19, 97-4-0.28-1380/162-19 із перевищенням повноважень, що не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.
Накласти дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби на ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Звільнити з 23 березня року ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за вчинення дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Наказом від 23 березня 2020 року за № 230-к було вирішено внести зміни до п. 3. наказу головного управління від 20.03.2020 р. № 227-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », а саме: пункт 3 цього наказу викласти в такий редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за вчинення дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення та вважати останній день лікарняного днем звільнення».
У період з 20 березня 2020 року по 30 березня 2020 року включно позивач перебувала на лікарняного та стала до роботи 31 березня 2020 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листка непрацездатності Серії АДЮ № 085684.
31 березня 2020 року ОСОБА_1 було ознайомлено із вищевказаними наказами. В подальшому ОСОБА_1 було отримано трудову книжку, відповідно до останнього запису якої позивач була звільнено із займаної посади 30 березня 2020 року.
Вже після відкриття провадження по справі відповідачем було прийнято наказ від 21 травня 2020 року № 312-к про визначення дати звільнення ОСОБА_1 цим наказом було, зокрема, вирішено вважати датою звільнення ОСОБА_1 31 березня 2020 року без зміни причини звільнення, у зв`язку з чим було вирішено внести зміни до наказу головного управління від 20 березня 2020 року № 227-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », змінивши дату звільнення з « 23.03.2020» на « 31.03.2020» та вважати таким, що втратив чинність наказ головного управління від 23 березня 2020 року № 230-к.
Перевіряючи правомірність звільнення позивача з посади головного спеціаліста головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, суд застосував наступні норми чинного законодавства.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про державну службу».
Згідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
В силу вимог ч. 1 статті 19 Конституції України органи правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
За приписами ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Стаття 43 Конституції України передбачає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначається Законом України «Про державну службу» за №889-VІІІ від 10.12.2015 (далі по тексту - Закон №889-VІІІ).
За змістом частини 1 статті 3 Закону №889-VІІІ цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Державна служба здійснюється з дотриманням принципів, зокрема, верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; а також принципу стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів (пункти 1, 10 частини 1 статті 4 Закону №889-VІІІ).
Відповідно до частин 2 і 3 статті 5 Закону №889-VІІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Державний службовець (заявник) має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду (частина 8 статті 11 Закону №889-VІІІ).
Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, є дисциплінарним проступком.
Частиною першою статті 66 Закону України «Про державну службу» передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу» звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
За приписами статті 68 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.
Відповідно до частин першої, другої, дев`ятої - одинадцятої статті 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі. Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Частиною першою статті 73 Закону України «Про державну службу» визначено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Процедура здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначена Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок № 1039).
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1039 дисциплінарна справа повинна містити:
дату і місце її формування;
підстави для відкриття дисциплінарного провадження;
характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;
відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;
пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень;
пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;
пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);
належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;
опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Пунктами 31 - 33 Порядку № 1039 передбачено, що Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.
Про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.
Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Відповідно до пункту 34 Порядку № 1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії. Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні.
Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.
У вступній частині зазначаються: дата складення; відомості щодо підстав для порушення дисциплінарного провадження; прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, його посада, інші відомості, що мають значення для здійснення дисциплінарного провадження.
У мотивувальній частині зазначаються: у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: - факти, що підтверджують відсутність вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку із відповідним обґрунтуванням; - заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду; у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: - факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; - обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; - ступінь вини державного службовця; - характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; - відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; - заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.
У резолютивній частині зазначаються: у разі відсутності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: - прізвище, ім`я, по батькові державного службовця, висновок про відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку; - пропозиція про закриття дисциплінарного провадження; у разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку: - висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом частини другої статті 65 Закону, та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; - вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений відповідною частиною статті 66 Закону, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення.
Статтею 74 Закону України «Про державну службу» передбачені гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до якої дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Закону України «Про державну службу» рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
З матеріалів дисциплінарного провадження, з дисциплінарного подання та зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивача було звільнено за вчинення правопорушення, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», за підпис висновків про погодження робочих проектів із землеустрою від 06.08.2019 р №№ 97-4-0.28-1384/162-19, 97-4-0.28-1379/162-19, 97-4-0.28-1386/162-19, 97-4-0.28-1381/162-19, 97-4-0.28-1387/162-19, 97-4-0.28-1382/162-19, 97-4-0.28-1380/162-19 із перевищенням повноважень, що не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.
У зв`язку з цим суд бере до уваги, що згідно з п. 2.2.1. Посадової інструкції позивача, з якою вона особисто ознайомилася 08.05.2019 р., до її посадових обов`язків відносилося виконання робіт з надання адміністративних послуг згідно з законом за напрямками своєї роботи. При цьому, відповідно до п. 4.1. Інструкції позивач несла персональну відповідальність за неякісне або несвоєчасне виконання посадових обов`язків.
В свою, чергу згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про адміністративні послуги» державна політика у сфері надання адміністративних послуг базується, в тому числі, на принципі оперативності та своєчасності
Відповідно до ч. 16 ст. 186 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим
Виходячи з вищевикладеного вбачається, що позивач була особою до службових обов`язків якої відносилася складення відповідних висновків.
У відзиві на позовну заяву відповідач стверджував, що позивач не була начальником або виконуючим обов`язки начальника відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, а отже підписання нею висновків є перевищенням повноважень.
У зв`язку з цим суд зауважує, що з 02 травня 2019 року по 31 травня 2019 року було покладено виконання обов`язків за посадою начальника відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на ОСОБА_2 . З 23 жовтня 2019 року по день звільнення позивача обов`язки начальника відділу Гаврюшин Олег Юрійович.
Отже, з 01 червня 2019 року по 22 жовтня 2019 року не було призначено ані начальника, ані в.о. начальника відділу у Васильківському районі. Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються.
Оскаржуваний позивачем наказ про звільнення було підписано виконуючим обов`язки начальника головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Згідно з п.п. 8 п. 10 Положення про головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастр від 17 листопада 2016 року № 308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20 лютого 2020 року № 53) начальник управління, зокрема, призначає на посади та звільніє з посад в установленому законом порядку державних службовців та працівників головного управління, а керівників структурних підрозділів за погодженням з Держгеокадастром, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників) у порядку, визначеному законодавством.
Аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що саме начальник управління за погодженням з Держгеокадастром України призначає начальників відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та у випадку відсутності начальника відділу покладає його обов`язки на іншу особу без жодних погоджень.
Суд зазначає, що ситуація, в якій посадова особа Держгеокадастру з одного боку зобов`язана вчасно надавати адміністративні послуги, а з іншого, у відділі відсутній начальник відділу або виконуючий його обов`язки, суперечить принципам верховенства права та правової визначеності.
При цьому, зазначена ситуація виникла виключно з вини відповідача, який не вжив жодних заходів щодо призначення начальника відділу у цей період або покладення обов`язків начальника тимчасово на іншого працівника. При цьому, відповідач не міг не розуміти, що адміністративні послуги у відділі не можуть не надаватися, оскільки чинне законодавства не містить можливості зупинення чи припинення надання адміністративних послуг у зв`язку із відсутністю у відділі начальника або виконуючого обов`язки начальника.
Суд не приймає посилання відповідача щодо того, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про покладення на неї обов`язків начальника відділу, оскільки компетенцією щодо таких дій наділений виключно начальник управління і жодна законодавча норма не вимагає від працівника звертатися до керівництва із подібними заявами.
Суд також враховує, що на підставі наказу від 31 липня 2017 року № 826-к на позивача з 07 серпня 2017 року по 21 серпня 2017 року вже покладалися обов`язки начальника відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Доказів того, що позивач не належним чином виконувала ці обов`язки відповідачем не надано.
Як вже зазначалося вище, під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Підставою для звільнення відповідача слугувало підписання нею висновків про погодження робочих проектів із землеустрою від 06.08.2019 р. №№ 97-4-0.28-1384/162-19, 97-4-0.28-1379/162-19, 97-4-0.28-1386/162-19, 97-4-0.28-1381/162-19, 97-4-0.28-1387/162-19, 97-4-0.28-1382/162-19, 97-4-0.28-1380/162-19, які було видано у зв`язку із заявами-описами ТОВ «Демуринський гірничо-збагачувальний комбінат» про надання відповідних адміністративних послуг
В той же час, ще до відкриття дисциплінарного провадження до головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області товариством з обмеженою відповідальністю «Демуринський гірничо-збагачувальний комбінат» було направлено на погодження робочі проекти, які попередньо вже були погоджені висновками, які підписала позивач.
Відповідно до листів головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23.01.2020 року за № 19-4-0.41-44/60-20, № 19-4-0.41-43/60-20, № 19-4-0.41-46/60-20, № 19-4-0.41-47/60-20, № 19-4-0.41-41/60-20, № 19-4-0.41-45/60-20, № 19-4-0.41-42/60-20 «Про розгляд заяви щодо видачі дозволу в задоволенні» в задоволенні заяв було відмовлено.
При цьому, відмовляючи у задоволенні заяв відповідач не послався на те, що висновки про затвердження проектів землеустрою підписано неуповноваженою особою, а фактично взяв їх до уваги.
Зі змісту вказаних дозволів вбачається, що вони видані на підставі відповідних робочих проектів землеустрою та висновків про їх відповідність, які в свою чергу були підписані позивачем. Отже, висновки, за підписання яких було звільнено позивача, було враховано під час видачі дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки. Зазначене свідчить, що факт підписання позивачем висновків не тільки не завдав збитків державі, але й в принципі не створив ризики завдання збитків таких збитків.
Позивач працює в органах Держгеокадастру з 2013 року і за цей час жодного разу не притягалася до дисциплінарної відповідальності. Вже під час роботи в органах Держгеокадастру позивач паралельно закінчила здобуття повної вищої освіти за спеціальністю «Менеджмент організацій і адміністрування». Також під час роботи позивач здобула другу вищу освіту за спеціальністю «Геодезія та землеустрій» та отримала професійну кваліфікацію «Магістра з геодезії те землеустрою». Вищевказані знання отримувалися з метою використання в органах Держгеокадастру та покращення якості своєї роботи. Позивачем також неодноразово отримувалася письмові подяки від керівництва відділу, що підтверджується подякою від 23.04.2014 року, подякою від 23.06.2015 року, подякою від 23.06.2017 року, копії яких наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ст . 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками є:
1) порушення Присяги державного службовця;
2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;
3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;
4) дії, що шкодять авторитету державної служби;
5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;
6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;
7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;
8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;
9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;
10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;
11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;
12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;
13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;
14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;
15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:
3) попередження про неповну службову відповідність;
4) звільнення з посади державної служби.
У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (ч. 3 ст. 66 Закону України «Про державну службу»).
Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (ч. 5 ст. 66 Закону України «Про державну службу»).
За таких обставин, застосування санкції у вигляді звільнення за підписання висновків, які в подальшому було взято до уваги та використано відповідачем без висловлення жодних застережень у правомірності даних висновків та враховуючи відсутність притягнення позивачки раніше до будь-якого з видів дисуиплінарної відповідальності, є непропорційним та несправедливим стягненням.
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо того, що результатами своєї поведінки позивач свідомо допускала шкідливі наслідки щодо порушення трудової дисципліни, що проявлялося у погоджені робочих проектів землеустрою, що не відповідали вимогам законодавства, адже позивача було звільнено за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення (п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону «Про державну службу»), а не за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону «Про державну службу»).
За таких обставин, звільнення позивача не відповідає вимогам законодавства, суперечить принципу верховенства права, що має наслідком незаконність наказу про звільнення позивача.
Стосовно доводів позивача щодо того, що її було незаконно звільнено в період тимчасової непрацездатності суд зазначає наступне:
Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Наказом від 23 березня 2020 року за № 230-к було вирішено внести зміни до п. 3. наказу Головного управління від 20.03.2020 р. № 227-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », а саме: пункт 3 цього наказу викласти в такий редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за вчинення дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення та вважати останній день лікарняного днем звільнення».
Матеріалами справи підтверджується, що з 20 березня 2020 року по 30 березня 2020 року включно позивач перебувала на лікарняного та стала до роботи 31 березня 2020 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листка непрацездатності Серії АДЮ № 085684.
31 березня 2020 року ОСОБА_1 було ознайомлено із наказом про її звільнення. В подальшому ОСОБА_1 було отримано трудову книжку, відповідно до записів якої позивач була звільнена із займаної посади 30 березня 2020 року.
Отже, позивача було звільнено в період її тимчасової непрацездатності, що суперечить положенням ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу».
Вже після відкриття провадження по справі відповідачем було прийнято наказ від 21 травня 2020 року № 312-к про визначення дати звільнення ОСОБА_1 .. Цим наказом було, зокрема, вирішено вважати датою звільнення ОСОБА_1 31 березня 2020 року без зміни причини звільнення, у зв`язку з чим було вирішено внести зміни до наказу головного управління від 20 березня 2020 року № 227-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », змінивши дату звільнення з « 23.03.2020» на « 31.03.2020» та вважати таким, що втратив чинність наказ головного управління від 23 березня 2020 року № 230-к.
Вирішуючи питання про правомірність цього наказу суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 23.06.1997 №2-зп, розмежовуючи правові акти на нормативні і ненормативні, охарактеризував останні як такі, які за своєю природою, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
Також у рішенні 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
На момент прийняття оспорюваного наказу, позивача вже було звільнено із займаної посади, видано трудову книжку із записом про звільнення та проведено розрахунок при звільненні. У зв`язку з цим суд зазначає, що наказ про звільнення позивача вже вичерпав свою дію і не міг бути змінений відповідачем після відкриття провадження по справі та звернення позивача за захистом своїх порушених права до суду.
Зазначене свідчить про протиправність наказу від 21 травня 2020 року № 312-к про визначення дати звільнення ОСОБА_1 .. При цьому суд не приймає до уваги доводів відповідача про те, що цей наказ не впливає на права і обов`язки ОСОБА_1 , оскільки сам відповідач посилається на цей наказ на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення позивача.
Відповідно до ч. 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не довів правомірності оскаржених наказів про звільнення позивача.
Право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, було порушене саме внаслідок видання відповідачем оскаржених наказів, що мало наслідком протиправне звільнення з публічної служби, отже, позовна вимога про скасування цих наказів підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо способу захисту порушеного права, суд враховує, що відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
На підставі викладеного, позовна вимога про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно із правовим висновком, зазначеним у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.
Згідно з довідкою ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №32-4-0.5-3374/2-20 від 14.05.2020 заробітна плата позивачки ОСОБА_1 за останні два місяця роботи, що передують звільненню становить 382,31 грн.
Судом встановлено, що на дату винесення цього рішення за період з 31.03.2020 по 08.09.2020р. час вимушеного прогулу ОСОБА_1 складає 110 робочих днів:
березень 2020 р. - 1 день;
квітень 2020 р. - 21 день;
травень 2020 р. - 19 днів;
червень 2020 р. - 20 днів;
липень 2020 р. - 23 дні;
серпень 2020 р. - 20 днів;
вересень 2020 р. - 6 днів.
Таким чином, відповідно розмір середнього заробітку, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 42 054 грн. 10 коп. (110 робочих днів х 382,31 грн. = 42 054 грн. 10 коп.).
Слід зазначити, що в даному випадку суд визначив до стягнення з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 42 054 грн. 10 коп. без віднімання сум податків, обов`язкових платежів та зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.
За приписами статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у справі не спростовані наведені позивачем в задоволеній частині рішення доводи позовної заяви та обставин справи, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20 березня 2020 року № 227-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » зі змінами внесеними наказом від 23 березня 2020 року № 230-к.
Визнати протиправним так скасувати наказ головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 травня 2020 року № 312-к «Про визначення дати звільнення ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу у Васильківському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Стягнути з головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2020 року по 08 вересня 2020 року у сумі 42 054 грн. 10 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 вересня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук