Справа № 160/8234/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року Справа № 160/8234/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
17.07.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 96/03-10-19 від 19.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 20.02.2019 року, та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до січня 2000 року позивач проживала у м. Нікополі, а потім переїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю. 20.02.2019 р. вона через свого представника за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 07.03.2019 р. відповідач відмовив у призначенні пенсії з підстав того, що заява про призначення пенсії подається до органу Пенсійного фонду за місцем проживання (реєстрації); особа, що звертається за призначенням пенсії повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує її місце проживання (реєстрації); до заяви не надано довідки, що підтверджує місце проживання позивача на території України; у наданому пакеті документів міститься завірена копія паспорта, виданого на ім`я « ОСОБА_1 » (термін дії до 16.10.2018р.) що не відповідає прізвищу, імені та по батькові, які зазначені у довіреності від 31.01.2019, у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 08.10.1999, трудовій книжці від 31.08.1964 та в заяві про відкриття рахунку у банківській установі. Позивач через свого представника ОСОБА_2 зверталась до Пенсійного фонду з вимогою прийняти обґрунтоване рішення за наслідками розгляду заяви від 20.02.2019 р. про призначення пенсії за віком. Лише 16.03.2020 р. супровідним листом за вих.№2991-2749/А-03/8-0400/400 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало рішення № 96/03-10-19 від 19.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що у заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 без зазначення по-батькові (термін дії паспорта, серія НОМЕР_1 подовжено лише до 16.10.2018р.), що не відповідає прізвищу, імені та імені по-батькові, які зазначені в копіях довіреності ви 31.01.2019р., довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, у трудовій книжці «(Альошина) Спектор» від 31.08.1964р. (на титульній сторінці трудової книжки призначено прізвище власника, що суперечить записам про зміну прізвища на іншій сторінці), та у заяві про відкриття рахунку у банківській установі. За даними трудової книжки загальний стаж складає 29 років 4 місяці 10 днів. До трудового стажу не враховані періоди роботи з 26.03.1960 по 09.04.1970, оскільки на підставі наказу від 26.03.1970 № 24к до трудової книжки заявника внесено запис про прийняття на роботу з 26.03.1960. Позивач вважає, що відповідач цілком безпідставно відмовляє їй у призначенні пенсії. Трудовий стаж належним чином підтверджений трудовою книжкою, прізвище, ім`я та рік народження, зазначені в паспорті ОСОБА_1 , ідентичні прізвищу, імені та року народження, які зазначені у довіреності та інших документах. Зазначення ім`я по-батькові у паспорті громадянина України для виїзду за кордон не передбачено формою цього документу та вимогами до його заповнення. Такими діями відповідач фактично порушує її право на отримання пенсії, передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому просить відновити порушене право у спосіб, визначений в позовних вимогах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
13.08.2020 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що обов`язок щодо надання документів до заяви про призначення пенсії покладено на заявника. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через представника за довіреністю Акермана Олега Матвійовича, 20лютого 2019 року звернулася із заявою про призначення/перерахунок пенсії щодо призначення пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру, здійснення запитів відповідно записів у трудовій книжці щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, довідок про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, враховуючи найвигідніший період. До заяви були додані копії закордонного паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , термін дії якого закінчився 16.10.2018,довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, трудової книжки. Отже, що до заяви про призначення пенсії додано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон Серія НОМЕР_1 на «Спектор Валентина», термін дії якого подовжено лише до 16.10.2018, інші документи, що підтверджують українське громадянство ОСОБА_1 до Головного управління не надавались. Враховуючи те, що строк дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 сплинув 16.10.2018, такий паспорт не був документом, що посвідчував особу ОСОБА_1 та її громадянство на дату подачі заяви про призначення пенсії від 20.02.2019. Листом Головного управління від 07.03.2019 ОСОБА_1 повідомлено про надання до заяви про призначення пенсії простроченого паспорта та невідповідність наданих документів вимогам Порядку 22-1. Подібне пояснення було надано у листі Головного управління від 04.04.2019. Проте, чинний документ представником позивача у передбачений термін наданий не був. Тому, рішенням Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.05.2019 № 96/03-10/19 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Таким чином, підстави для призначення пенсії на підставі заяви від 20.02.2019 відсутні. Зважаючи на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, не порушуючи при цьому права позивача, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (строк дії 20.11.2029 р.), до 2000 р. проживала у м. Нікополі, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
20.02.2019 року позивач через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю - Акермана О.М. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Камянський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення їй пенсії за віком.
Згідно з розпискою-повідомленням до заяви ОСОБА_1 додано копії нотаріально засвідчених наступних документів:
довіреності №73/19 від 31.01.2019 р.,
заяви про реєстрацію громадянина у системі надання послуг в електронній формі б/н від 31.01.2019 р.;
довідки про присвоєння ідентифікаційного номера б/н від 06.10.1999 р.;
паспорту НОМЕР_1 від 16.10.1998 р.;
заяви про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок б/н від 20.02.2019р.
Листом від 07.03.2019 р. за вих. №513/02-07/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) повідомило Акермана О.М. про те, що повернуто без розгляду заяву від 20.02.2019 про призначення пенсії ОСОБА_1 для передачі її за належністю до структурного підрозділу, до повноважень якого належить вирішення питання, оскільки вказана адреса мешкання заявниці територіально не відноситься до м. Кам`янське. Також зазначено про необхідність надання:
- довідки про підтвердження місця проживання ОСОБА_1 на території держави України,
- у наданому пакеті документів міститься завірена копія паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_1 терміном дії до 16.10.2018 р., що не відповідає прізвищу,імені та по-батькові, які зазначені у довіреності від 31.01.2019, у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 08.10.1999, трудовій книжці від 31.08.1964 та у заяві про відкриття рахунку у банківській установі;
- не надано свідоцтва про шлюб, що унеможливлює підтвердження належності трудової книжки громадянці ОСОБА_1 .
У листі від 07.03.2019 р. за вих. №513/02-07/24 відповідачем також зазначено, що заявнику слід звернутись із заявою у відповідності до Порядку від 25.11.2005 р. №22-1 із долученням усіх необхідних документів. Цей лист не є відмовою у призначенні пенсії носить інформаційно-роз`яснювальний характер.
21.03.2019 р. представник Акерман О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання рішення за наслідками розгляду заяви від 20.02.2019 р. про призначення пенсії за віком з належним мотивуванням та обґрунтуванням.
Листом від 04.04.2019 р. за вих. №2492/А-09 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) повідомлено представника ОСОБА_1 про те, що сервісним центром надіслано лист інформаційно-роз`яснювального характеру від 07.03.2019 № 513/02-07/24 з метою дооформлення та надання документів у відповідності до Порядку від 25.11.2005 № 22-1 у строк, передбачений ст. 45 Закону України «Про| загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для подальшої передачі за належністю структурному підрозділу, до повноважень якого належить вирішення питання щодо прийняття рішення, у зв`язку з чим запропоновано надати необхідні документи або повідомити про намір стосовно надання документів відповідно до листа сервісного центру.
19.05.2019 року Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 19.05.2019 р. №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком.
В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідачем у рішенні від 19.05.2019 р. №96/03-10/19 зазначено наступне.
Згідно з наданими для призначення пенсії документами встановлено, що у заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , (без зазначення по-батькові, термін дії паспорта, серія НОМЕР_1 подовжено лише до 16.10.2018,що не відповідає прізвищу, імені та імені по батькові, які зазначені в копіях: довіреності від 31.01.2019, у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, у трудовій книжці «( ОСОБА_3 ) Спектор» від 31.08.1964 (на титульній сторінці трудової книжки зазначено прізвище власника, що суперечить записам про зміну прізвища на іншій сторінці), та у заяві про відкриття рахунку у банківській установі. За даними копії трудової книжки «(Альошина) Спектор», загальний стаж складає 29 років 4 місяці 10 днів. До трудового стажу не враховано період роботи з 26.03.1960 по 09.04.1970, оскільки на підставі наказу від 26.03.1970 № 24 к до трудової книжки заявника внесено запис про прийняття на роботу з 26.03.1960. Згідно заяви від 20.02.2019 про призначення/перерахунок пенсії, останнє місце реєстрації ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 (знята з реєстрації у 2000 році). За даними копії довіреності від 31.01.2019, виданої на ОСОБА_4 місті Тель-Авів, Держави Ізраїль, заявник, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на території України не має місця реєстрації. Таким чином, з урахування викладеного, призначити пенсію немає можливості через невідповідність прізвища, імені по батькові в трудовій книжці та паспортних даних.
12.02.2020 р. представник Акерман О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про прийняття нового рішення за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням доданих документів. До заяви від 12.02.2020 р. додано нотаріально засвідчену копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 20.11.2019 р.
Листом від 16.03.2020 р. за вих. №2991-2749/А-03/8-0400/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ з питань перерахунків пенсій №4) щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії було повідомило ОСОБА_2 про те що заява від 20.02.2019 р. про призначення пенсії ОСОБА_1 розглянута та прийнято рішення від 19.05.2019 р. №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернулась через свого представника до суду з цією позовною заявою.
Згідно зі ст. ст. 3, 19, 46 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із ст. 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону №1788 за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) визначено умови призначення пенсії за віком.
Так, згідно із частиною 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
З урахуванням викладеного, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.
Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (статті 25 Конституції України).
Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.
Як вказано в рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.
Тож, проживаючи в Ізраїлі, громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Відтак, рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.05.2019 р. №96/03-10/19, щодо непідтвердження позивачем місця реєстрації (проживання) на території України є протиправним.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висвітлював правові позиції щодо до захисту права на пенсію громадян України, які проживають за її межами.
Неодноразово питання неправомірності посилань пенсійного фонду в якості відмови у призначенні пенсії на не підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України та необхідності звернення за призначенням пенсії до відповідного відділення пенсійного фонду за місцем реєстрації було предметом розгляду Верховного Суду.
Розвиваючи правову позицію щодо конституційного права на пенсію особи, яка виїхала на постійне місце проживання за кордон, у контексті поновлення цього права у зв`язку з прийняттям рішення КСУ від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Верховний Суд сформулював оновлений правовий висновок у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 475/164/17 за позовом особи до територіального органу ПФУ про зобов`язання призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України № 1058-IV. Як слідує з рішення, пенсійний орган відмовив громадянину в призначенні пенсії, обґрунтувавши її відсутністю в позивача документів, що підтверджують реєстрацію особи в Україні, оскільки останній з 2001 року проживає в Державі Ізраїль.
Під час вирішення цього спору Верховний Суд ще раз акцентував увагу на тому, що право громадянина на одержання та призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки відповідно до конституційних принципів право на пенсійне забезпечення гарантується незалежно від того, де проживає така особа.
З урахуванням викладеного, ненадання до заяви про призначення пенсії документів на підтвердження реєстрації (проживання) на території України не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Необґрунтованим суд вважає також витребування відповідачем у позивача свідоцтва про шлюб. Пунктом 2.1 Порядку №22-1 встановлений чіткий перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком, серед яких відсутнє свідоцтво про шлюб.
Щодо незазначення в паспорті для виїзду за кордон «по-батькові», суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до п. 1 наведеного Порядку паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон, згідно з яким не передбачено зазначення «по-батькові» на лицьовому боку сторінки даних громадянина.
Окрім того, у відповідності до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07 травня 2014 року, паспорт для виїзду за кордон оформлюється на підставі паспорта громадянина України.
На підставі паспорта громадянина України або паспорта для виїзду за кордон оформляється і реєстраційний номер облікової картки платника податків. При цьому, відповідно до п. 5 розділу III Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року N 822, до облікової картки вноситься така інформація, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності).
З урахуванням викладеного, посилання відповідача на відсутність в паспорті для виїзду за кордон імені «по-батькові» є безпідставним.
У той же час, суд погоджується з відповідачем щодо відмови у призначенні пенсії позивачу за її заявою від 20.02.2019 року, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Тобто однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України.
Згідно з абз. 1 п. 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до п.1.6, п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Пунктом 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший`Порядку №22-1визначений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком:
1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення). […];
4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;
5) документи, які засвідчують особливий статус особи […];
6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).
Пунктом 2.9 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 закріплено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1).
Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).
Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. При цьому, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком 20.02.2019 року, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 19.05.2019 р. №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком.
До заяви про призначення пенсії від 20.02.2019 р. ОСОБА_1 через представника надано копію нотаріально засвідчених довіреності №73/19 від 31.01.2019 р., заяви про реєстрацію громадянина у системі надання послуг в електронній формі б/н від 31.01.2019 р.;
довідки про присвоєння ідентифікаційного номера б/н від 06.10.1999 р.; паспорту НОМЕР_1 від 16.10.1998 р.; трудової книжки; заяви про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок б/н від 20.02.2019р.
Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Отже, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є тим самим документом, який посвідчує особу та підтверджують громадянство України.
Втім, паспорт громадянина України серії № НОМЕР_3 від 16.10.1998 р. на момент звернення ОСОБА_1 до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 20.02.2019 р. не міг належним чином посвідчити особу позивача та підтвердити громадянство України, оскільки строк дії паспорту закінчився 16.10.2018 року.
Будь-які відомості про продовження терміну його дії або наявності інших документів на посвідчення особи позивача та підтвердження громадянства України на момент звернення із заявою від 20.02.2019 р. та прийняття оспорюваного у цій справі рішення у відповідача були відсутні.
Отже, на момент звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком від 20.02.2019 р. жодних документів, які посвідчують особу позивача та підтверджують громадянство України, всупереч п. 2.9 Порядку № 22-1 надано не було.
За таких обставин, позивачем під час звернення 20.02.2019 року до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії не було дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині подання документу, що посвідчує особу та засвідчує громадянство України.
Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що вона є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (дата видачі 20.11.2019 р.), оскільки на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 20.02.2019 р. та прийняття оспорюваного у цій справі рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 16.05.2019 р. відомості про продовження терміну дії паспорту серії НОМЕР_1 від 16.10.1998 р. (термін дії до 16.10.2018 р.) або інших документів на посвідчення особи позивача та підтвердження громадянства України у відповідача не було.
Лише із заявою від 12.02.2020 р. представником позивача ОСОБА_2 надано до Пенсійного фонду засвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (дата видачі 20.11.2019 р. строком дії до 20.11.2029 р.), що підтверджено матеріалами справи.
Дії відповідача щодо неприйняття до розгляду додаткового поданих 12.02.2020 року документів (а саме: засвідченої копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 ) цілком узгоджуються з положенням Закону №1058 та Порядку №22-1, за змістом яких питання про призначення пенсії розглядається після надання заяви встановленого зразка.
Крім того, безперечно додатково підтвердженою має бути дата прийняття позивача на посаду продавця в магазин №46 (запис 11 трудової книжки) з урахуванням тієї обставини, що дата прийняття на роботу 26.03.1960 р. (зазначена у трудовій книжці в графі №2 "сведения о работе") не узгоджується з датою наказу №24к від 25.03.1970 (зазначена в графі №4 "основание внесения записи").
Відтак, є слушними доводи відповідача про необхідність підтвердження цього періоду роботи.
Неприйнятними суд вважає доводи позивача про те, що відповідач листами від 07.03.2019 р. за вих. №513/02-07/24 та від 04.04.2019 р. за вих. №2492/А-09 відмовляв у призначенні пенсії позивачу без належного обґрунтування та мотивування прийнятого рішення. Означеними листами відповідач повідомляв про необхідність надання додаткових документів, зазначаючи про інформаційно-роз`яснювальний характер таких листів.
Заява позивача про призначення пенсії за віком, подана 20.02.2019 р. та розглянута відповідачем, результатом розгляду є саме рішення від 19.05.2019 р. №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком на підставі поданих до неї документів, правом на оскарження якого і скористалась позивач.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач не мав можливості прийняти рішення по призначенню ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням наявних у нього документів.
За таких обставин, рішення відповідача від 19.05.2019 р. №96/03-10/19 про відмову у призначенні пенсії за віком на підставі заяви від 20.02.2019 р. та поданих до неї документів правомірне, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.
Вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком, починаючи з дати звернення 20.02.2019 року є похідними тобто такими, що залежать від задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 96/03-10-19 від 19.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно також задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, системного аналізу норм чинного законодавства України, суд робить висновок, що позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський