Справа № 520/9154/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р. № 520/9154/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявами ОСОБА_1 від 13.04.2020 протиправною;

- зобов`язати управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) призначити та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявами ОСОБА_1 від 13.04.2020, у розмірі, передбаченому для працездатних осіб;

- зобов`язати управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 267 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 26 листопада 2014 року позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. 13 квітня 2020 року він звернувся до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради за призначенням йому щомісячної адресної допомоги. Проте відповідачем така допомога призначена не була. На звернення позивача щодо призначення адресної допомоги він отримав лист від 05.05.2020 №1469, в якому відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні адресної допомоги відповідно до п.7 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року за №505 у разі звільнення та подальшого не працевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення - припиняється. Оскільки позивач не працевлаштувався протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, відповідач не має законних підстав здійснити нарахування вищевказаної виплати. Однак, позивач на момент звернення до відповідача був і є працевлаштованою особою, яка працює в Чугуївському РВ УПО в Харківській області на посаді охоронця першого розряду з 15.07.2018 року. Позивач вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо не призначення та не виплати йому адресної допомоги за його заявою від 13 квітня 2020 року, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що 12 вересня 2017 року до УСЗН звернувся позивач із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У відповідності до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 та на підставі рішення УСЗН від 12.01.2018 ОСОБА_1 призначена грошова допомога на період з 12.09.2017 по 11.03.2018 у розмірі 442,00 грн. щомісяця. На момент звернення до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Автоскладальне підприємство "Кобальт" на посаді охоронника виробничого цеху. 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ "Автоскладальне підприємство "Кобальт". Відповідно до абзацу другого пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 у разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється. Тобто, у грудні 2017 року позивач мав право на грошову допомогу у розмірі 221,00 грн., в січні 2018 року - 78,42 грн., а в лютому-березні 2018 року взагалі не мав права на грошову допомогу. Відповідно до абзацу третього пункту 7 Порядку особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних. ОСОБА_1 не повідомив УСЗН про звільнення з місця роботи, що призвело до незаконного нарахування та виплати грошової допомоги в період з 01.12.2017 по 11.03.2018. За цей період позивач незаконно отримав вищезазначену допомогу у сумі 1183,42 грн. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22.07.2020 позов Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради про стягнення надміру виплачених коштів з ОСОБА_1 задоволено. 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Позивач акцентував увагу на те, що він працевлаштований в Чугуївський РВ УПО в Харківській області з 15.07.2018 по теперішній час. Але відновлення виплати при працевлаштуванні чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що з 26 листопада 2014 року позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа.

13 квітня 2020 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради за призначенням йому щомісячної адресної допомоги.

Листом від 05.05.2020 №1469 Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради повідомило позивача, що відповідно до п.7 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року за №505 у разі звільнення та подальшого не працевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення - припиняється. Також, відповідач вказав, що ОСОБА_1 виплачувалась адресна допомога в період з 12.09.2017 по 11.03.2018. Проте, позивач звільнившись з роботи 22.11.2017, однак про даний факт відповідачу не повідомив. У зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість перед Управлінням в розмірі 1183,42 грн. Разом з тим, повідомив, що відновлення виплати при працевлаштуванні чинним законодавством не передбачено.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у не призначенні та не виплаті позивачу адресної допомоги за його заявою від 13 квітня 2020 року, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши зібрані докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що позивач з 26 листопада 2014 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа.

Надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505.

Відповідно до п.2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2 Порядку, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім`ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`явлення довідки всіх членів сім`ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Згідно п.7 Порядку у разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.

Відповідно до п. 3 Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.

При цьому, аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і вичерпне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505, тому вищезазначеним Порядком не заборонено звертатись позивачу з заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Оскільки відповідачем припинено виплату адресної допомоги в 22 листопада 2017 року, позивач працевлаштувався в Чугуївський РВ УПО в Харківській області 15 липня 2018 року, а з заявою до відповідача про призначення адресної допомоги звернувся 13 квітня 2020 року, тобто після спливу шестимісячного строку, тому заборона, встановлена пунктом 3 Порядку №505, вичерпала свою дію щодо позивача.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 29.08.2018 у справі №415/1691/17.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про протиправність бездіяльності управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020. Та як наслідок, наявність підстав для зобов`язання управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) призначити та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020, у розмірі, передбаченому для працездатних осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном мас бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Щодо зобов`язання управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) подати у місячний строк звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 267 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 2, 3, 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судом відстрочено позивачу сплату судового збору та беручи до уваги задоволення адміністративного позову, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (вул. Старонікольська, буд. 20, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020 протиправною.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (код 23148343) призначити та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) щомісячну адресну допомогу внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 13.04.2020, у розмірі, передбаченому для працездатних осіб.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради (вул. Старонікольська, буд. 20, секція А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.) в дохід держави за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя С.О.Чудних