Справа № 440/5219/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 р.Справа № 440/5219/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в режимі відеоконференції із Миргородським міськрайонним судом Полтавської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, повний текст складено 13.03.20 року по справі № 440/5219/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11 грудня 2019 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на порушення інспектором порядку інспектування, а також на невідповідність встановленого ним порушення дійсним обставинам справи стосовно допущення працівника до роботи без укладення трудового договору. Стверджував, що ОСОБА_2 орендує у нього частину робочого місця, сплачує орендну плату та є приватним підприємцем.

10 березня 2020 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено повністю.

Визнати протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11 грудня 2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що за результатами інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, однак працює у ФОП ОСОБА_1 , отримує заробітну плату кожного дня за відпрацьовані години, податки за неї сплачує ФОП ОСОБА_1 . Посилаючись на викладені доводи, вважає доведеним факт допущення до роботи ФОП ОСОБА_1 найманого працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин та правомірність винесення постанови №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11 грудня 2019 року, яка скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Управління Держпраці у Полтавській області від 20.11.2019 №254П та направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.11.2019 №2129, інспектором праці ОСОБА_3 проведено з 21.11.2019 14:35 год. по 22.11.2018 14:00 інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення діяльності вул. АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 22.11.2019 №ПЛ5703/159/АВ, в якому зафіксовано виявлене порушення законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Згідно детального опису виявленого порушення у акті зазначено, що 21.11.2019 о 14:35 год. під час інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 " під час відвідування в закладі знаходилася гр. ОСОБА_2 , яка здійснювала торгівлю. У своїх поясненнях вказана особа зазначила, що вона є фізичною особою - підприємцем, проте працює на ФОП ОСОБА_1 , отримує заробітну плату кожного дня за відпрацьовані години, податки за неї сплачує ФОП ОСОБА_1 .

Згідно відмітки на направленні на проведення інспекційного відвідування воно отримано позивачем 21.11.2019 року.

11.12.2019 Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190,00 грн.

Не погодившись із вказаною постановою про накладення штрафних санкцій, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів фактичного допуску гр. ОСОБА_2 до роботи, що є необхідною умовою для накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, яка використовує найману працю та, як наслідок, наявності підстав для визнання протиправною та скасування постанови Управлінням Держпраці у Полтавській області №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11 грудня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. (ч.2 ст.2 КЗпП України).

Відповідно до ст. 265 КЗпП України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.259 КЗпП України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929-р Питання Державної служби з питань праці на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

В цьому випадку Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та має права на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Порядок №295).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 295 форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені в пункті 5 Порядку №295, відповідно до приписів якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 8 Порядку №295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (надалі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

За змістом пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови є висновки відповідача про те, що під час інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 " в закладі знаходилася гр. ОСОБА_2 , яка здійснювала торгівлю, внаслідок чого допущено неналежне оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 та порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП України.

Досліджуючи питання фактичного допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

Так, у ході розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допуску до роботи найманого працівника без укладення з ним трудового договору.

Висновок про наявність вищезазначеного порушення ФОП ОСОБА_1 було зроблено у зв`язку з письмовими поясненнями ФОП ОСОБА_2 , яка зазначила у них, що є фізичною особою - підприємцем, проте працює на ФОП ОСОБА_1 , отримує заробітну плату кожного дня за відпрацьовані години, податки за неї сплачує ФОП ОСОБА_1 .

В той же час матеріали справи містять копію письмових пояснень ОСОБА_2 без дати, написаних на ім`я начальника управління Держпраці, згідно яких ОСОБА_2 працює в магазині "Валентина" де орендує 5 кв.м. ОСОБА_2 стверджує, що ніколи не була найманим працівником ФОП ОСОБА_1 . Заробітну плату не отримує, однак може брати кошти з каси, що під час інспекційного відвідування й назвала заробітною платою. Усі податки сплачує сама.

При цьому, матеріали справи містять договір оренди нежитлового приміщення від 03.01.2019 укладений між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) за умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в орендне, платне користування нежитлове приміщення площею 5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, згідно витягу з реєстру платників єдиного податку на ім`я ОСОБА_2 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно якої ОСОБА_2 зареєстровано яка фізичну особу-підприємця.

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, постановою Миргородського міськрайоного суду від 13.12.2019 по справі №541/2723/19 встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, у зв`язку з чим провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_1 за ст.41 ч.3 КУпАП за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

При цьому, відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції належних доказів того, що під час перевірки гр. ОСОБА_2 здійснювала функції продавця, зокрема, відпуск товарів покупцям.

Відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010; професія - 5220; продавець продовольчих товарів повинен уміти: приймати товари; перевіряти заповнення тарних одиниць, їх кількість та вагу, підраховувати штучні товари, перевіряти якість за результатами зовнішнього огляду. Забезпечувати зберігання товарів за кількістю та якістю. Готувати товари до продажу: перевіряти цілісність пакування, розпаковувати із зовнішньої тари, перевіряти наявність маркувальних даних і якість після зберігання; перебирати, протирати, зачищати, нарізати, фасувати товари; забезпечувати наявність відповідно оформлених цінників; розміщувати і викладати товари за групами, видами, сортами з дотриманням правил товарного сусідства. Готувати робоче місце до роботи: встановлювати і перевіряти справність ваговимірювальних приладів, реєстраторів розрахункових операцій, виробничого інвентарю, інструментів; отримувати і готувати пакувальний матеріал. Пропонувати і показувати товари. Консультувати покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів. Пропонувати взаємозамінні і нові товари, а також супутні товари. Нарізати, зважувати і упаковувати товари, підраховувати вартість покупки, перевіряти реквізити чека, видавати покупку. Підраховувати гроші, здавати їх у встановленому порядку. Прибирати нереалізовані товари і тару. Готувати товари до інвентаризації. Контролювати своєчасне поповнення робочого запасу товарів і терміни реалізації продуктів (що швидко та надто швидко псуються). Брати участь в оформленні прилавкових вітрин.

Так, доказів допуску ФОП ОСОБА_1 громадянку ОСОБА_2 до виконання функцій продавця за адресою: біля центрального входу до критого ринку по АДРЕСА_3 , в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність належних доказів факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору та порушення ФОП ОСОБА_1 частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.12.2019 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів фактичного допуску гр. ОСОБА_2 до роботи, що є необхідною умовою для накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, яка використовує найману працю та, як наслідок, правомірності винесення оскаржуваної постанови відносно позивача.

Доводи апеляційної скарги про правомірність накладення на позивача штрафу, з огляду на підтвердження факту допущення позивачем працівника до роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки факт допуску позивачем гр. ОСОБА_2 до виконання функцій продавця не зайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, а відповідачем будь-яких доказів зазначеного ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апелянта про знаходження гр. ОСОБА_2 в приміщенні, що належить ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки наявним в матерілах справи договором оренди підтверджується факт оренди ОСОБА_2 частини приміщення, що належить ОСОБА_1 , а відсутність ОСОБА_1 на час проведення перевірки у приміщенні не може слугувати доказом навності трудових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Управлінням Держпраці у Полтавській області від 11.12.2019 року №ПЛ5703/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року по справі № 440/5219/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 16.09.2020 року