Справа № 160/8858/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2020 року Справа № 160/8858/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсії призначеної на підставі постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 у справі № 206/6165/16-а у меншому розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати виплату ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсії у розмірі 60% від середнього заробітку визначеного у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 18.06.2020 № 18-36 вих20 в повному обсязі, без обмеження граничного розміру починаючи з 01.07.2020 і у подальшому;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсійних виплат за лютий - липень місяці 2020 та виплатити недоотриманні суми пенсії;
- допустити до негайного виконання рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення йому розміру пенсії на підставі нормативно - правових актів, які набрали чинності після призначення позивачу пенсії, вважає їх такими, що явно суперечать вимогам Конституції України та безпідставно звужують право позивача на пенсійне забезпечення.
Позивач зауважив, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, перебуваючи на службі в органах прокуратури, він має законні сподівання щодо отримання пенсії за вислугу років в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
09.09.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру (надалі - Закон № 1697-VII).
На теперішній час позивач працює на посадах, передбачених Законом України Про прокуратуру.
З метою приведення у відповідність до Закону від 03.10.2017 №2148-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, внесено зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.
Відповідач вказав, що, починаючи з 01.10.2017, особам, яким пенсії призначені після вступу в силу Закону від 08.07.2011 №3668-VІ Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (Закон №3668-VІ), тобто після 01.10.2011, пенсії повинні виплачуватись в розмірі, встановленому Законом Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІУ
Також, зазначив, що статтею 86 Закону України Про прокуратуру №1697- VII передбачено, що пенсія призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про прокуратуру, поновлюється.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Самарського районного суду від 30 грудня 2016 року (справа № 206/6165/16-а) визнано протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та з 05.09.2016 виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 без обмеження її граничного розміру.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2017 постанова Самарського районного суду від 30 грудня 2016 року у справі № 206/6165/16-а залишена в силі, апеляційна скарга Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську залишена без задоволення.
Постанова Самарського районного суду від 30 грудня 2016 року у справі № 206/6165/16-а набрала законної сили та зазначенні у ній факти є доведеними і додаткового підтвердження не потребують.

Отже, з 05.09.2016 позивач перебуває на обліку у Лівобережному відділенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як пенсіонер за вислугою років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та відповідач має виплачувати пенсію без обмеження її граничного розміру.

18 червня 2020 року позивач звернувся до Лівобережного відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії, у зв`язку з індивідуальними змінами.

На підставі заяви позивача Лівобережним відділенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проведено перерахунок пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням перерахунку пенсію визначено у розмір 31 938,55 грн.

Водночас, як зазначив позивач, фактичний розмір отримуваної ним пенсії не змінився та відповідачем виплачується йому пенсія у меншому розмірі.

Листом від 16.07.2020 позивач повторно звернувся до Лівобережного відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою щодо виплати йому пенсії в повному обсязі, без обмеження її граничного розміру.

Листом № 8179/03-16 від 24.07.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що виплата пенсії йому у меншому розмірі здійснюється відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Також в листі зазначило, що розрахунок пенсії згідно заяви від 16.07.2020 проведено відповідно до статті 86 (ЗУ № 1697 - VII), а саме, 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати (52548,42 х 0,60 = 31529,05; а також надбавка в розмірі 409,50, що разом становить 31938,55). Розмір пенсії з 01.07.2020 становить 4547,15 грн.

Предметом даного спору є правомірність дій та рішення пенсійного органу щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у меншому розмірі та незгода позивача з невиплатою пенсії в повному розмірі та зобов`язання в подальшому здійснювати виплату пенсії без обмежень ії розміру.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

У Рішенні Другого сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19) (чинне з 13.12.2019) зазначено: «… Конституційний Суд України вирішив:

1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

2. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Установити такий порядок виконання цього Рішення: - частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

4. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. …».

Згідно з ч. 13 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», яка набрала законної сили 06.09.2017, було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам.

Суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, пенсія ОСОБА_1 була призначена з 05.09.2016 на підставі рішення Самарського районного суду від 30 грудня 2016 року, в резолютивній частині якого, зазначено умови її призначення, а саме: зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 05.09.2016 та виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 без обмеження її граничного розміру.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відтак, пенсійне забезпечення позивача повинно здійснюватись у відповідності з постановою Самарського районного суду від 30 грудня 2016 року у справі № 206/6165/16-а.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом. Враховуючи наведене, у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження існуючих прав і свобод.

Аналогічна позиція була висловлена також Верховним судом України у постановах від 10 грудня 2013 (справа 3 21-348а13), від 17 грудня 2013 (справа № 21-445а13) та від 06 жовтня 2015 року (справа№21-2432а15).

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Щодо посилання відповідача на те, що виплата пенсії позивачу у меншому розмірі здійснюється відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», суд зазначає, що згідно з абзацом 1 пункту 13-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 15 ст. 86 Закону №1789-ХІІ, тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10.12.2015 №889-УІІІ «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; (...) З 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Водночас, слід зазначити, що пенсія позивач призначена - 05.09.2016, тобто до прийняття та набрання чинності п.13-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 та змін до ст. 86 Закону №1697-VІІ (зокрема, внесених Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»).

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення позивачу розміру пенсії на підставі нормативно - правових актів, які набрали чинності після призначення йому пенсії, є такими, що суперечать вимогам Конституції України.

Судом досліджено довідку Прокуратури Дніпропетровької області №18-36 вих-20 від 18.06.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії за відповідною посадою заступника прокурора області, яка складена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про умови оплати праці прокурорів».

За матеріалами справи вбачається, що розмір складових заробітної плати працюючого працівника на посаді заступника прокурора області збільшився у порівнянні з складовими заробітної плати, за якими обчислено пенсію позивачу.

Фактичну неможливість здійснення виплати пенсії відповідно до норм права та постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2016 року у справі № 206/6165/16-а, за якими позивачу була призначена пенсія за вислугу років, відповідач суду не довів.

Таким чином, Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області на підставі наведених норм права та постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2016 року у справі № 206/6165/16-а повинно було виплачувати позивачу пенсію за вислугу років у відповідному розмірі, але цього безпідставно не зробило.

На підставі викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті ОСОБА_1 пенсії, призначеної на підставі постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 у справі № 206/6165/16-а у відповідному розмірі.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 60 % від середнього заробітку, визначеного у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 18.06.2020 № 18-36 вих20, в повному обсязі, без обмеження граничного розміру, починаючи з 01.07.2020 і у подальшому та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсійних виплат за лютий - липень місяці 2020 та виплатити недоотриманні суми пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України №1697-VII (у редакції Законів України від 24.12.2015 №911-VІІІ та від 06.12.2016№1774-VIII), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Однак, як вбачається з пункту 1 та 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 №911-VІІІ, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року. Наведене дає підстави для висновку, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не входить, так як у даних правовідносинах має місце перерахунок раніше призначеної пенсії вже непрацюючому в органах прокурату пенсіонеру, а не призначення пенсії вперше.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року № 3668-VI (зі змінами), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про прокуратуру", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про прокуратуру, не може перевищувати 10740 гривень.

Суд звертає увагу, що наведені вище положення про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є пенсіонером і пенсія йому була призначена до 01 січня 2016 року, тому до розміру пенсії останнього не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України №1697-VII.

Оскільки відповідач з приводу цього не заперечує, суд вважає за необхідне вказати у резолютивній частині рішення про необхідність при перерахунку і здійсненні виплати пенсії виходити із розрахунку 60% від середнього заробітку, визначеного у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 18.06.2020 № 18-36 вих20, в повному обсязі, без обмеження граничного розміру, починаючи з 01.07.2020, та про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсійних виплат за лютий - липень місяці 2020 та виплатити недоотриманні суми пенсії.

Частиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Корецький та інші проти України", щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується ("Маестрі проти Італії").

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.4 ст.45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача 18.06.2020р., пенсія йому має бути перерахована з 01.07.2020р.

В розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, перебуваючи на службі в органах прокуратури, позивач має законні сподівання щодо отримання пенсії за вислугу років в повному обсязі.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко» проти України від 26.09.2014 року дійшов висновку, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної на підставі постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 у справі № 206/6165/16-а, у меншому розмірі.

Водночас, належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 60 % від середнього заробітку, визначеного у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 18.06.2020 № 18-36 вих20, в повному обсязі, без обмеження граничного розміру, починаючи з 01.07.2020, з урахуванням раніше виплачених сум, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсійних виплат за лютий - липень місяці 2020 року та виплатити недоотриманні суми пенсії.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18).

Щодо вимоги про здійснення подальших виплат пенсії позивача, суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства або певних обставин вплинуть на його правове становище в майбутньому.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З приписів наведеної норми процесуального закону слідує, що ті вимоги заявника, котрі заявлені наперед і стосуються можливих обставин майбутніх відносин, що виникнуть у подальшому (а саме: щодо зобов`язання здійснювати виплату пенсії і у подальшому) задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Вказане судове рішення має зобов`язальний характер, а тому, звернення до негайного виконання не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, в розмірі 1681,60 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0. від 31.07.2020 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1681,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій, рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсії призначеної на підставі постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2016 у справі № 206/6165/16-а у меншому розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 60 % від середнього заробітку, визначеного у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 18.06.2020 № 18-36 вих20, в повному обсязі, без обмеження граничного розміру, починаючи з 01.07.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсійних виплат за лютий - липень місяці 2020 та виплатити недоотриманні суми пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник