Справа № 140/2783/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2783/19 пров. № А/857/3013/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» та Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року, ухвалене суддею Андрусенко О.О. у м. Луцьку у справі № 140/2783/19 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 19 червня 2019 року, № від 19 червня 2019 року.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що у період з 06.05.2019 року по 10.05.2019 року контролюючий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Мустанг Транс» та за результатами перевірки склав акт.

У акті перевірки контролюючий орган встановив порушення позивачем пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), яке полягає у тому, що позивач завищив суму податкового кредиту, суму від`ємного значення податку на додану вартість, зокрема, за грудень 2018 року, лютий, березень 2019 року за господарськими операціями щодо придбання транспортних засобів у ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» за якими відсутній економічний ефект.

Також у акті перевірки контролюючий орган встановив порушення позивачем статті 2, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999 року «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, п. 187.1 ст. 187, абз.2 п. 188.1, п. 198.1, п. 193,1 ст. 193, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та абз. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України, яке полягає у тому, що позивач занизив податкові зобов`язання за березень 2019 року на суму 735534,00 грн., та завищив суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за березень 2019 року у розмірі 735534,00 грн., що призвело до завищення рядка 21 «сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» у розмірі 652455,00 грн. та до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку у декларації за березень 2019 року в розмірі 83079,00 грн. На ці показники податкових зобов`язань мали вплив господарські операції щодо придбання та використання, на думку відповідача, поза межами господарської діяльності, поліетилену для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті «Будівля магазину з сараєм та погребом».

На підставі акта перевірки відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 19.06.2019 року № та № .

Позивач вважає неправомірними, безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача про те, що підприємства - ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» як постачальники товару, не здійснюють господарської діяльності та функціонують лише для формування неправомірної податкової вигоди у покупців товару, тим самим, створюючи передумови для неправомірного формування ТзОВ «Мустанг Транс» податкового кредиту, оскільки ці підприємства зареєстровані у встановленому законодавством порядку, основним видом їх діяльності є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, а також торгівля іншими транспортними засобами та інша діяльність. Контролюючий орган перевірку господарської діяльності цих підприємств не проводив.

Крім того, виконання ТзОВ «Мустанг Транс», ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» укладених між ними договорів, щодо поставки товарів, про нереальність яких заявляють посадові особи відповідача, підтверджується первинними бухгалтерськими документами - видатковими накладними, актами-приймання передачі, платіжними документами, податковими накладними. Позивач стверджує, що угоди, укладені між ТзОВ «Мустанг Транс» та його контрагентами, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін.

Позивач додатково зазначає те, що не може нести відповідальність за порушення законодавства контрагентами. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента.

Крім цього, позивач зазначив те, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості і так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. При цьому, не є обов`язковим, щоб економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане у майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним з варіантів звичайного перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Позивач також зазначив, що, внаслідок помилки головного бухгалтера підприємства, який для перевірки надав не ті документи, контролюючий орган невірно відобразив фактичні обставини щодо використання у господарській діяльності підприємства поліетилену. На спростування встановлених контролюючим органом під час перевірки обставини, щодо використання у господарській діяльності підприємства поліетилену, позивач, у ході розгляду справи судом першої інстанції, надав відповідні документи.

Тому позивач зробив висновок про те, що відповідач протиправно збільшив податкові зобов`язання позивача. На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що протягом грудня 2018 року - березня 2019 року ТзОВ «Мустанг Транс» придбало транспортні засоби у постачальника ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон».

Аналіз показників поданої фінансової звітності ТзОВ «Скайфолі» за 2018 рік свідчить, що реалізацію автотранспортних засобів товариством не відображено. За даними фінансового звіту ТзОВ «Скайфолі» за 2018 рік встановлено перевищення собівартості товарів над чистим доходом. Це, на думку відповідача, свідчить про заниження суми чистого доходу від реалізації товарів у фінансовій звітності за 2018 рік, та відповідно, несплату податку на прибуток.

Разом з тим, сума середньої торгової націнки, лише за здійсненими ТзОВ «Скайфолі» протягом 2018 року операціями з ТзОВ «Мустанг Транс», становить 13474,229 тис. грн., розрахункова сума податку на прибуток - 2425,361 тис. грн.

Відповідач вважає, що, за рахунок сплати податку на додану вартість при розмитненні транспортних засобів, ТзОВ «Скайфолі» сформувало ліміт в СЕА ПДВ. Цей ліміт, на думку відповідача, ТзОВ «Скайфолі» використало для надання податкової вигоди ТзОВ «Мустанг Транс» через штучне формування податкового кредиту ТзОВ «Скайфолі».

Крім того, аналіз фінансової звітності суб`єкта малого підприємництва ТзОВ «Скайфолі», як вказує відповідач, свідчить про те, що сума кредиторської заборгованості на кінець 2018 року майже відповідає сумі імпортованих транспортних засобів, тобто протягом всього 2018 року підприємство не здійснювало розрахунки з нерезидентами за придбані транспортні засоби. Сума дебіторської заборгованості, станом на 31.12.2018 року, майже відповідає сумі реалізованих транспортних засобів згідно з даними ЄРПН.

Відповідач також зазначає, що економічний ефект у господарських операціях із придбання ТзОВ «МустангТранс» у ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» транспортних засобів відсутній, оскільки вказані господарські операції призвели до збільшення задекларованих витрат ТзОВ «Мустанг Транс», зменшили об`єкт оподаткування без відповідного декларування надприбутків ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон». Тому позивач вважає, що ці господарські операції свідчать про отримання лише податкової вигоди без реального настання наслідків.

Відповідач додатково вказав, що позивач не надав доказів використання у господарській діяльності поліетилену.

Акт приймання-передачі матеріалів для виконання будівельно-монтажних робіт та акт про витрату давальницьких матеріалів не свідчать про фактичне використання поліетилену на об`єкті «Будівля магазину з сараєм та погребом».

На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення прийняті в порядку, спосіб та межах повноважень відповідного органу, які визначені чинним законодавством України, а тому є законними.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 червня 2019 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування у сумі 243333,33 грн. і застосування штрафних санкцій у сумі 121666,66 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 червня 2019 року № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 651666,67 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 10888,23 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржили товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» та Головне управління ДПС у Волинській області, подавши апеляційні скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» у апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено та задовольнити позов повністю.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, товариство зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи.

Таку позицію, позивач пояснює тим, що у ході розгляду справи судом першої інстанції, надав документи, які підтверджують використання у господарській діяльності підприємства поліетилену, зокрема, дозвіл на початок здійснення будівельних робіт, затверджену проектну документацію, акти виконаних робіт форми КБ2. Поліетилен використаний на поточний ремонт орендованого майна, а саме складу стеклохоста, реммайстерні.

Тому позивач вважає, що суд безпідставно не взяв ці докази до уваги, як і відповідач, внаслідок чого зробив помилковий висновок про невикористання поліетилену у господарській діяльності підприємства та відмовив у задоволенні позову.

Головне управління ДПС у Волинській області у апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, які задоволені судом та відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідач вважає, що позивач, придбавши у ТзОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» транспортні засоби (автобуси), не переслідував досягнення економічного ефекту від цих господарських операцій.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що продажна вартість автобусів більше як на 200 відсотків перевищувала вартість за якою ці транспортні засоби були розмитнені при ввезенні в Україну.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що Головне управління ДФС у Волинській області провело документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Мустанг Транс» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ за грудень 2018 - січень 2019 року та декларування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлених на рахунок платника у банку за лютий - березень 2019 року, за результатами якої склало акт № 10665/03-20-12-02/37236434 від 21.05.2019 року.

За результатами перевірки контролюючий орган встановив те, що ТзОВ «Мустанг Транс»:

порушивши п. 187.1 ст. 187, абз. 2 п. 188.1 ст. 188 , п. 198.1, п. 193.1 ст. 193, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 та абз. «б» п. 200.4 статті 200 ПК України занизило суму податкового зобов`язання за березень 2019 року в розмірі 735534 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за березень 2019 року у розмірі 735534 грн.;

порушивши п. 198.3 та абз. «б» п. 200.4 статті 200 ПК України завищило суму податкового кредиту за грудень 2018 року на суму 243333 грн., за лютий 2019 року на суму 325000 грн. та за березень 2019 року на суму 326667 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за березень 2019 року у розмірі 895000 грн.

Вказані порушення пов`язані з тим, що позивач, протягом грудня 2018 року - березня 2019 року, придбав у ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» основні засоби - транспортні засоби (автобуси), зокрема, MERCEDES-BENZ, модель - «1223L», 2007 року випуску, за ціною 1960000 грн., в т.ч. ПДВ - 326666,67 грн., SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», 2006 року, за ціною 1950000 грн., в т.ч. ПДВ - 325000 грн., OVI, модель «НТ01», 2006 року випуску, за ціною 1460000 грн., в т.ч. ПДВ 243333,33 грн. не переслідуючи економічний ефект від цих господарських операцій. Крім того, для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті «Будівля магазину з сараєм та погребом», позивач у ТзОВ «Телко Україна» придбав поліетилен (порошок), який використав за межами своєї господарської діяльності.

На підставі акта перевірки контролюючий орган виніс податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2019 року, відповідно до якого зменшив суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1304122 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2019 року, згідно з яким зменшив суму бюджетного відшкодування в розмірі 326412 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 163206 грн.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні первинні документи, які підтверджують факт придбання у ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» автобусів та використання їх позивачем у власній господарській діяльності. Натомість, використання поліетилену (порошок) у господарській діяльності позивача не підтверджено доказами. Зважаючи на ці висновки, суд частково задовольнив позов.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються статтею 198 ПК України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до підпункту 200.1.3 пункту 200.1 статті 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 пункту 200.1 статті 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) та в подальшому на віднесення цих сум до бюджетного відшкодування виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Апеляційний суд встановив те, що 22.03.2019 року ТзОВ «Мустанг Транс» та ТзОВ «Цифрон» уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу № ЦН-0000010, згідно з яким, ТзОВ «Цифрон» зобов`язується передати у власність покупця ТзОВ «Мустанг Транс» товар - автобус пасажирський, марка - MERCEDES-BENZ, модель - «1223L», 2007 року випуску. Загальна сума договору становить 1960000 грн., в т.ч. ПДВ - 326666,67 грн.

На підтвердження здійснення цієї господарської операції позивач під час перевірки надав:

видаткову накладну № ЦН-0000010 від 22.03.2019 року;

акт приймання-передачі транспортного засобу від 22.03.2019 року;

митну декларацію № UA204070/2019/006006 від 21.03.2019 року;

інвойс № 1514;

оборотно-сальдові відомості по рахунку 281;

контракт № 01/02/19 від 01.02.2019 року;

Відповідач стверджує, що вказана господарська операція не мала на меті досягнення економічного ефекту, зважаючи на те, що фактурна вартість з урахуванням мита, імпортованого ТзОВ «Цифрон» транспортного засобу становить 246548,50 грн., а вартість реалізації цього транспортного засобу ТзОВ «Мустанг Транс» становить 1633333,33 грн., на суму ПДВ 326666,67 грн., тобто націнка становить - 1386784,83 грн. (562,5 відсотків).

Апеляційний суд встановив те, що 28.02.2019 року ТзОВ «Мустанг Транс» та ТзОВ «Скайфолі» уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу № СК-000021, згідно з яким, ТзОВ «Скайфолі» зобов`язується передати у власність покупця ТзОВ «Мустанг Транс» товар - автобус пасажирський, марка - SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», 2006 року виготовлення. Загальна сума договору становить 1950000 грн., в т.ч. ПДВ - 325000 грн.

17.12.2018 року ТзОВ «Мустанг Транс» та ТзОВ «Скайфолі» уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу № СК-000201, згідно з яким, ТзОВ «Скайфолі» зобов`язується передати у власність покупця ТзОВ «Мустанг Транс» товар - автобус пасажирський, марка - OVI, модель «НТ01», 2006 року випуску. Загальна сума договору становить 1460000 грн., в т.ч. ПДВ - 243333,33 грн.

На підтвердження здійснення цих господарських операції позивач під час перевірки надав:

видаткові накладні № СК-0000034 від 28.02.2019 року, № СК-0000330 від 17.12.2018 року;

акти приймання-передачі транспортних засобів від 28.02.2019 року;

митні декларації № UA204070/2018/111025 від 12.12.2018 року, № UA204070/2019/004935 від 27.02.2019 року;

інвойси № 1283, № 1428;

акти звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2018 року - 31.03.2019 року;

оборотно-сальдові відомості по рахунку 281;

контракт № 07/18 від 10.07.2018 року.

Відповідач стверджує, що вказана господарська операція не мала на меті досягнення економічного ефекту, зважаючи на те, що фактурна вартість з урахуванням мита, імпортованого ТзОВ «Скайфолі» транспортного засобу - автобуса марки SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», 2006 року виготовлення, становить 479211,47 грн., а вартість реалізації цього транспортного засобу ТзОВ «Мустанг Транс» становить 1625000 грн., в тому числі ПДВ - 325000, тобто націнка становить - 1145788,53 грн. (239 відсотків).

Фактурна вартість з урахуванням мита, імпортованого ТзОВ «Скайфолі» транспортного засобу - автобуса марки OVI, модель «НТ01», 2006 року випуску, становить 275122,44 грн., а вартість реалізації цього транспортного засобу ТзОВ «Мустанг Транс» становить 1216666,67 грн., в тому числі ПДВ - 243333,34, грн. тобто націнка становить - 941544,23 грн. (342,22 відсотки).

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач надав докази про те, що придбані транспортні засоби, а саме, MERCEDES-BENZ, модель - «1223L» та SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», використовуються ним для міжнародних пасажирських перевезень.

Таким чином, на думку апеляційного суду, позивач переслідує економічний ефект від придбаних ним автобусів, оскільки використовує їх у пасажирських перевезеннях, з метою отримання доходу.

На думку суду, відповідач не достатньо обґрунтував свою позицію з приводу того, що господарські операції купівлі-продажу транспортних засобів позбавлені економічної мети.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідач стверджуючи про те, що позивач придбав транспортні засоби за явно завищеними цінами, не надав доказів, які б свідчили про ринкові ціни на такі товари для їх порівняння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит та бюджетне відшкодування від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця - платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Доказів про те, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду.

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач безпідставно збільшив позивачу податкові зобов`язання за господарськими операціями позивача щодо придбання автобусів у ТзОВ «Скайфолі» та ТзОВ «Цифрон» та зменшив з цього приводу податковий кредит.

Що стосується використання поліетилену (порошок) у господарській діяльності позивача, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

В ході проведення податкової перевірки позивач провів інвентаризацію залишків товару (поліетилен). За даними інвентаризації фактичних залишків поліетилену, станом на 14.05.2019 року, виявлено нестачу товару (поліетилен в асортименті) в кількості 78000 кг на суму 3677670 грн.

З приводу цієї обставини позивач надав пояснення, відповідно до яких, поліетилен у кількості 78000 кг використаний при здійсненні будівельно-монтажних робіт на об`єкті «Будівля магазину з сараєм та погребом інвентарний номер № 57», що виконувались ВАТ «Устилузька ПМК-200», згідно з договором від 01.04.2019 року.

На підтвердження цих обставин, ТзОВ «Мустанг Транс» надало акт приймання-передачі матеріалів для виконання будівельно-монтажних робіт від 05.04.2019 року № 1 на загальну суму 6264583,54 грн., в т.ч. ПДВ - 1044097,26 грн. та акт № 1 від 30.04.2019 року про витрату давальницьких матеріалів на загальну суму 6264583,54 грн. Інших документів, які б підтверджували фактичне використання у кількісному вимірі матеріалів (у тому числі й поліетилену в асортименті) для здійснення будівельно-монтажних робіт зазначеного вище об`єкту, ТзОВ «Мустанг Транс» до перевірки не надало.

Натомість у заяві про уточнення обставин позову від 10.12.2019 року, позивач зазначив, що під час податкової перевірки, головний бухгалтер ТзОВ «Мустанг Транс» помилково надав не ті документи, що стосуються поліетилену. У зв`язку з цим контролюючий орган встановив обставини, які не відповідають дійсності.

Водночас, позивач надав документи, які підтверджують використання поліетилену у кількості 78000 кг при здійсненні поточного ремонту підлоги складу стеклохоста по вул. Б. Хмельницького, 32а в місті м. Устилуг, Володимир-Волинського району, Волинської області та поточного ремонту покрівлі реммайстерні по вул. Хмельницького, 32 в м. Устилуг, Володимир-Волинського району, Волинської області.

Тобто, позивач, на думку апеляційного суду, надав докази, які свідчать про використання поліетилену у кількості 78000 кг на двох об`єктах, а саме «Будівля магазину з сараєм та погребом інвентарний номер № 57» та складі стеклохоста і реммайстерні.

Отже, із поданих суду доказів, апеляційний суд встановив те, що поліетилен у кількості 78000 кг був використаний в процесі здійснення господарської діяльності товариства.

Тому, на думку апеляційного суду, податковий орган зробив помилковий висновок, що фактичне використання будматеріалів - поліетилену в асортименті в кількості 78000 кг на суму 3677670 грн. не підтверджено первинними документами, тобто, товариством поліетилен використано не у власній господарській діяльності, а тому прийшов до помилкового висновку про те, що товариством занижено податкове зобов`язання за березень 2019 року на загальну суму 735534 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» (р. 21) за березень 2019 року розмірі 652455 грн. та завищено суму задекларованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника по декларації за березень 2019 року (р.20.2.1) в розмірі 83079 грн.

За наведених обставин податкові повідомлення-рішення № від 19 червня 2019 року, № від 19 червня 2019 року необхідно скасувати повністю.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» необхідно задовольнити, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Що стосується розподілу судових витрат то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» сплатило судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 19210 грн. (платіжне доручення № 2118 від 25.09.2019 року) та за подання апеляційної скарги в сумі 28815 грн. (платіжне доручення № 2539 від 26.02.2020 року).

Отже на користь товариства за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, необхідно стягнути 48025 грн.

Керуючись ст..ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в справі № 140/2783/19 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2019 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 48025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 16.09.2020 року