Справа № 360/3462/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

18 вересня 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/3462/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 17 вересня 2020 року надійшла позовна заява адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач, УДМС України в Луганській області), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування посвідки на тимчасове проживання № 4401.5-12601/44.1-20 від 03.09.2020;

визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0260;

зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Луганській області обміняти посвідку на тимчасове проживання громадянці Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі документів поданих нею 31.08.2020;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн;

стягнути судовий збір в сумі 2 312,10 грн. на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

Одночасно з позовною заявою, представником позивача 17 вересня 2020 року подано клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_1 , до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування клопотання про забезпечення адміністративного позову, позивач зазначає, що в спірному рішенні про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача №4401.5-12601/44.1-20 від 03.09.2020 вказано, що вона зобов`язана в семиденний строк з дня отримання копії рішення виїхати за межі України. Таким чином, позивачка буде позбавлена права на законне перебування на території України після 18.09.2020. У разі виконання вимоги відповідача щодо залишення території України в силу приписів нормативно правових актів в сфері міграційного законодавства, навіть, у разі повного задоволення позовних вимог позивачка не зможе в`їхати в Україну без оформлення довгострокової візи типу «Д» в консульській установі нашої держави за кордоном. Крім того, позивач понесе значні витрати на повернення до країни свого громадянства до перегляду судом рішень відповідача на предмет їх правомірності. Спірне рішення відповідача впливає на гарантовані Конституцією України та міжнародними актами базисні права людини та громадянина, зокрема, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та на доступ до освіти.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частинами другою та третьою статті 154 КАС України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд вважає за можливе розглянути заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина четверта статті 150 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За своїм змістом забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 640/18007/18, від 20 грудня 2019 року у справі №640/9158/19.

Як слідує з позовної заяви, позивач мала посвідку на тимчасове проживання від 14.07.2014 № НОМЕР_2 , строком дії до 20.09.2020.

З метою продовження строку законного перебування на території України, позивач 31.08.2020 звернулася до УДМС України в Луганській області з заявою про її обмін та видачу нової посвідки на тимчасове проживання.

За результатами розгляду звернення позивача УДМС України в Луганській області прийняло повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 №0260, у зв`язку з тим, що припинились підстави для перебування на території України (наявність іншої посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 ). Також, відповідачем було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_4 /44.1-20 від 03.09.2020.

Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі Порядок № 322), передбачено порядок дій у випадку прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Так, згідно з пунктом 1 Загальної частини Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п.68 Порядку №322 іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).

Як зазначив позивач, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_4 /44.1-20 від 03.09.2020 позивачем отримано 11.09.2020, тому строк законного перебування позивача на території України закінчується 18.09.2020.

Згідно із підпунктом 4 пункту 71 Порядку №322 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

Пунктами 74, 76 Порядку №322 передбачено, що посвідки знищуються територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який їх видав.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, структурний підрозділ ДМС із застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про факт подання іноземцем або особою без громадянства заяви про втрату/викрадення посвідки, скасування, вилучення, визнання недійсною та знищення посвідки.

Отже, у зв`язку зі скасуванням позивачу посвідки на тимчасове проживання, у останнього виникає обов`язок у семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання, виїхати за межі України та здати до територіального органу / територіального підрозділу ДМС посвідку, тоді як у відповідача виникає право вчиняти дії щодо вилучення вказаної посвідки, визнання її недійсною та знищення із внесенням до бази даних Реєстру інформації про вилучення, визнання недійсною та знищення посвідки.

Таким чином, на думку суду, оскільки позивачем у даній справі оскаржується рішення управління про скасування посвідки на тимчасове проживання, то невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, з огляду на те, що у позивача виникне обов`язок виїхати за межі України, а для забезпечення можливості повторного в`їзду в Україну необхідний тривалий час та значні фінансові витрати.

Пунктом 77 Порядку № 322 визначено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Враховуючи викладене, становище, в якому знаходиться позивач, яке позбавляє її можливості захистити в повному обсязі свої права та законні інтереси, з урахуванням оскарження позивачем рішення про скасування посвідки та повідомлення відповідача про відмову в прийнятті (розгляді) документів, суд дійшов висновку, що надання у подальшому судом оцінки таким рішенням відповідача без вжиття відповідних заходів забезпечення позову не забезпечить реального захисту порушеного права позивача.

Зважаючи на вищевикладене, у суду наявні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони УДМС України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Нігерії ОСОБА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, тому клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню в частині заборони Управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_1 , до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Крім того, заборона вчиняти дії щодо предмету позову носить тимчасовий характер та спрямована на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення адміністративного позову та недопущення настання його негативних наслідків для позивача.

Щодо клопотання про забезпечення позову в частині заборони будь яким іншим особам вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_1 , до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, суд не знаходить правових підстав для його задоволення, оскільки п.п.2,4 ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Проте, суд зауважує, що такі особи мають бути чітко визначені, тому клопотання в цій частині є необґрунтованим.

При обранні способу забезпечення позову суд враховує вимоги ч.2 ст.151 КАС України, відповідно до якої суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини 4 статті 154 КАС України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 5, 77, 150-154, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити адміністративний позов шляхом заборони Управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Нігерії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 360/3462/20.

У задоволенні інших вимог, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяК.Є. Петросян