Справа № 300/537/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/537/20 пров. № А/857/7968/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Затолочного В.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі № 300/537/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Івано-Франківської області про зобов`язання провести перерахунок та виплатити вихідну допомогу,-

суддя в 1-й інстанції - Главач І.А.,

час ухвалення рішення - 29.05.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 29.05.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Господарського суду Івано-Франківської області про зобов`язання провести перерахунок та виплату вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою у відповідності до вимог статті 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" із врахуванням індексації.

Позовні вимоги мотивує тим, рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 №2977/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Господарського суду Івано - Франківської області у зв`язку із поданням заяви про відставку. Однак при звільненні відповідачем було невірно розраховано та виплачено вихідну допомогу у зв`язку з відставкою, зокрема без врахування доплати за вислугу років. Вважає, що розмір вихідної допомоги судді в зв`язку з відставкою відповідно до вимог статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повинен бути розрахований з урахуванням доплати за вислугу років, тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі № 300/537/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач безпідставно та незаконно відмовив у перерахунку та виплаті вихідної допомоги, мотивуючи призупиненням виплати всіх доплат до посадового окладу, зокрема за вислугу років.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі № 300/537/20 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено виплату тимчасово відстороненому від здійснення правосуддя судді суддівської винагороди лише у розмірі посадового окладу без відповідних доплат незалежно від того, чи перебуває він у стані тимчасової непрацездатності чи у щорічній оплачуваній відпустці.

у спірних правовідносинах повинна братися до уваги суддівська винагорода, яку отримував позивач за посадою на момент звільнення з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

В свою чергу, оскільки на момент оприлюднення рішення про відставку Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 року №29/77/015-18 позивач був відсторонений від здійснення правосуддя й, відповідно, отримував суддівську винагороду лише в розмірі посадового окладу, то при визначенні розміру вихідної допомоги у відповідача були відсутні підстави розраховувати таку допомогу з урахуванням доплати до посадового окладу за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 займав посаду судді Господарського суду Івано-Франківської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.08.2018 №2582/0/15-18 суддю Господарського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 було тимчасово, до 08 жовтня 2018 р. відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, що не заперечується сторонами.

Наказом Господарського суду Івано-Франківської області від 21.08.2018 № 10-Б/с було припинено виплату доплати за вислугу років до посадового окладу судді Господарського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з 14 серпня до 08 жовтня 2018 р., тобто на час його відсторонення від здійснення правосуддя (а.с. 17).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 № 2977/0/15-18 ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 6).

Відповідно до довідки Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2018 №31 ОСОБА_1 при звільненні була нарахована і виплачена вихідна допомога в сумі 52860,00 грн. (а.с. 19).

26.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату вихідної допомоги із врахуванням доплати за вислугу років (а.с.15).

Листом від 05.12.2018 №674 Господарський суд Івано-Франківської області повідомив позивача, що на час оприлюднення рішення про відставку Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 року №29/77/015-18 він був відсторонений від здійснення правосуддя, тому не мав права на отримання доплат до посадового окладу. Відповідно і вихідна допомога була розрахована тільки з посадового окладу згідно ст. 143 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі трьох суддівських винагород за останньою посадою (а.с. 16).

10.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Державної судової адміністрації зі скаргою на дії відповідача щодо нарахування та виплати вихідної допомоги без урахування доплати за вислугу років, в якій просив вчинити дії щодо забезпечення його прав та гарантій та зобов`язати адміністрацію Господарського суду Івано-Франківської області провести перерахунок виплаченої вихідної допомоги з врахуванням вислуги років (а.с. 11-12).

Листом від 11.01.2019 №Б1636-18-81/19 Державна судова адміністрація повідомила позивача про відсутність повноважень стосовно зобов`язання Господарського суду Івано-Франківської області провести перерахунок виплаченої вихідної допомоги з урахуванням вислуги років (а.с. 13-14).

Вважаючи такі дії відповідача щодо виплати вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою без врахування доплати за вислугу років неправомірними, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 № 2977/0/15-18 ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 6).

Частиною 1 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено право судді, який вийшов у відставку на отримання вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

З системного аналізу вищенаведеного, колегія суддів прийшла до переконання, що вихідна допомога судді, який вийшов у відставку, не залежить від попередньо виплачених сум, а становить 3 місячних суддівських винагороди судді з аналогічним стажем роботи на аналогічній посаді.

Апеляційний суд враховує рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013, в якому зазначено, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання. Однією з гарантій незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, яке має гарантувати здійснення справедливого, незалежного, безстороннього правосуддя, а також, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів і не можуть бути скасовані чи зменшені іншими нормативними актами. Відставка як підстава для звільнення з посади судді передбачена на конституційному рівні (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Правом судді на відставку забезпечується незалежність судді.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, при виході у відставку позивача була виплачена вихідна допомога з розрахунку лише посадового окладу, що в свою чергу суперечить частині 1 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі № 300/537/20 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати Господарський суд Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою у відповідності до вимог статті 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" із врахуванням висновків суду та індексацією нарахованих сум.

Стягнути з бюджетних асигнувань Господарського суду Івано-Франківської області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. С. Затолочний
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.09.2020 року