Справа № 183/3762/20
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3762/20
№ 2-а/183/181/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.М.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Павельєвої Ольги Володимирівни, третя особа Департамент патрульної поліції національної поліції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Павельєвої О.В., в якому просив скасувати постанову серії ЕАМ №2754557 від 29.06.2020 року про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 29.06.2020 року відповідачем винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАМ № 2754557, відповідно до якої 29.06.2020 року о 01.56 годин в м.Дніпро по проспекту Слобожанському, 90, ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив ПДР, а саме проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, при спілкуванні, на законну вимогу поліцейського, відмовився надавати водійське посвідчення для ознайомлення.

Між тим, дану постанову позивач вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв. Дійсно, 29.06.2020 року він рухався на автомобілі в зазначеному місці та зазначений час та був зупинений працівниками патрульної поліції, які не представившись, звинуватили його в тому, що він проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора. На прохання позивача надати докази вчинення ним адміністративного правопорушення, йому було відмовлено. Позивач пояснив працівнику поліції, що правил дорожнього руху він не порушував, а тому зупинка його транспортного засобу та вимога надати документи є незаконною.

Крім того, на прохання позивача роз`яснити йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, та дати можливість ознайомитися з постановою про адміністративне правопорушення, йому було відмовлено та повідомлено про те, що постанова буде направлена поштою. В свою чергу, при складанні постанови відповідачем не було зібрано доказів, що підтверджують факт вчинення ним правопорушення, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16 липня 2020 року відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено Департамент патрульної поліції національної поліції України.

Відповідною ухвалою суду відмовлено представникові третьої особи у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач - інспектор взводу 2 роти 3 батальйону 2 УПП в Дніпропетровській області ДПП капрал поліції Павельєва О.В. відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Згідно ч.2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що це повторна неявка відповідача в судове засідання, повідомленого належним, останній у встановлений законом строк не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позов, а тому з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд провів розгляд справи без участі відповідача, за наявними у справі доказами.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмові пояснення, у яких посилаючись на правомірність ухваленої відповідачем постанови, винесеної з дотриманням процедури її складення та наявності всіх доказів вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, просив відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи за відсутності представника Департаменту патрульної поліції.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Павельєвої Ольги Володимирівни серії ЕАМ №2754557, винесеною 29.06.2020 року о 02.11.57, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, за те, що він 29.06.2020 року о 01.56 годин в м. Дніпро, проспект Слобожанський, 90, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2101, НОМЕР_1 , порушив ПДР, а саме проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, при спілкуванні, на законну вимогу поліцейського, відмовився надавати водійське посвідчення для ознайомлення, чим порушив п.2.4.а ПДР (а.с.8).

Предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість вказаної постанови.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, визначені ч.1 ст.126 КУпАП.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з п. а) п. 2.1 Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР, на який міститься посилання в оскаржуваній постанові, встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно п. 2 ч.2 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», поліцейському надано право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у разі, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Однак, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення містить посилання на те, що вона винесена по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в силу статті 77 КАС України обов`язок доказування у даній справі покладено саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень, тобто позивач не повинен доводити відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, відповідачем не надано до суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху та які оцінювалися ним при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора. За таке правопорушення відповідальність передбачена іншою нормою матеріального права, при цьому позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП. А посилання у постанові на те, що позивач на законну вимогу поліцейського відмовився надати водійське посвідчення не узгоджується змістом самої постанови, у якій містяться дані про посвідчення водія: НОМЕР_2 .

Відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується також і змістом оскарженої постанови, у якій відсутні дані про наявність додатків до неї, як і відсутні дані про складення протоколу про адміністративне правопорушення, відібрання пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснення їй прав, передбачених ст.268 КУпАП, відібрання пояснень від свідків, тощо.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, з огляду на те, що така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

До того ж, суд звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання.

Одночасно з письмовими поясненнями представником третьої особи подано DVD диск з відеозаписом з відміткою (для суду), однак суд такий доказ не бере до уваги, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Вимоги зазначеної норми процесуального закону стороною у справі не виконано.

Крім того, згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

В силу ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім визначених частиною 2 статті 283 КУпАП, зокрема, повинна містити відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Однак, всупереч приписам ст. 283 КУпАП, суб`єктом владних повноважень не зазначено в постанові про наявність відеозапису з фактом правопорушення, а також відомості щодо технічного засобу, яким здійснено відеозапис.

Отже, ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення позивачем.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даній справі покладено саме на відповідача, однак за відсутності встановлених законом доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та відповідно відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладені норми закону та фактичні обставини справи, суд приходить висновку про те, що постанова серії ЕАМ №2754557 від 29.06.2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідач виносив оскаржувану постанову в порядку ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, як структурного підрозділу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

А тому на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань цього Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 420,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 120, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 126, 247, 292, 293 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2754557 винесену 29.06.2020 року інспектором взводу 2 роти 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Павельєвою Ольгою Володимирівною.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.