Справа № 640/17893/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги:

ОСОБА_1 ,

Державної податкової служби України

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження

у справі №640/17893/19 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

до відповідача Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

заінтересована особа - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

В С Т А Н О В И Л А :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 (надалі - позивач 1), ОСОБА_3 (надалі - позивач 2), ОСОБА_4 (надалі - позивач 3), ОСОБА_5 (надалі - позивач 4), ОСОБА_1 (надалі - позивач 5), ОСОБА_6 (надалі - позивач 6), ОСОБА_7 (надалі - позивач 7) до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

До Окружного адміністративного суду міста Києва 15 червня 2020 року надійшло подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - державний виконавець), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13 про заміну сторони виконавчого провадження по адміністративній справі №640/17893/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування подання державний виконавець послався на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 62280639 з примусового виконання виконавчого листа № 640/17893/19, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 20 травня 2020 року, про зобов`язання Державної фіскальної служби України встановити розмір надбавки за вислугу років, провести відповідні нарахування та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 18 вересня 2018 року. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в реєстрі наявний запис: відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення: 17.05.2019, в стані припинення, за рішенням засновників. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 затверджено положення про Державну податкову службу України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р забезпечено здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізацією державної податкової політики. Наказом Державної податкової служби України від 28 серпня 2019 року № 36 розпочато виконання Державною податковою службою України функцій і повноважень Державної фіскальної служби України. З 28 серпня 2019 року Єдиний реєстр податкових накладних ведеться виключно Державною податковою службою України.

Таким чином на думку державного виконавця, Державна податкова служба України є правонаступником Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року заяву Державної податкової служби України про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.

Замінено боржника у виконавчому листі № 640/17893/19, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 20 травня 2020 року, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а саме, Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України (04053, місто Київ, Львівська площа, 8, ).

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про заміну боржника у виконавчому провадженні по справі №640/17893/19 дійшов висновку, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» № 537 від 19 червня 2019 року утворено, в тому числі, Державну податкову службу України, та реорганізовано Державну фіскальну службу України шляхом приєднання до Державної податкової служби України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 (надалі - апелянт 1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заміну боржника у виконавчому провадженні та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду. Апелянт зазначає, що відповідно до абз. 8 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1200 підрозділ податкової міліції продовжують перебувати у організаційно штатній структурі ДФС та отримувати відповідне грошове забезпечення за рахунок асигнувань, що передбачені та виділяються для Державної фіскальної служби.

Також, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Державною податковою службою України (надалі - апелянт 2, ДПС України) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду. Апелянт зазначає, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено про задоволення заяви ДПС України, проте останній не звертався до суду з даною заявою. Крім того, апелянт 2 зазначає, що Державної фіскальної служби України перебуває в стані припиненні, а не є припиненою.

В судовому засіданні апелянта 1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник апелянта 2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Позивач 7 підтримав доводи апеляційних скарг та просив задовольнити їх в повному обсязі, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційних скарг у повному обсязі та просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Представники позивачів 1 - 4, 6 у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи та відзив (заперечення) на апеляційну скаргу - не подано.

Представник державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи та відзиву (заперечення) на апеляційну скаргу - не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід скасувати, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року, яке набрало законної сили на підставі ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Окружним адміністративним судом міста Києва 20 травня 2020 року видано виконавчий лист № 640/17893/19 про примусове виконання рішення суду в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України встановити розмір надбавки за вислугу років, провести відповідні нарахування та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 18 вересня 2018 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62280639 з примусового виконання виконавчого листа про зобов`язання Державної фіскальної служби України встановити розмір надбавки за вислугу років, провести відповідні нарахування та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 18 вересня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено про відсутність в матеріалах справи відомості щодо закінчення виконавчого провадження №62280639.

Згідно з частини 1 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі "Матківська проти України" (заява №38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону №1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З наведеного нормативного визначення випливає, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Процесуальний закон та закон, який регулює підстави, порядок та спосіб виконання судових рішень, не обмежує можливість заміни сторони виконавчого провадження залежно від загальних умов та порядку (етапу) здійснення виконавчого провадження, наприклад, у зв`язку з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на зміст наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Отже, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 КАС України). Оскарження такої ухвали варто розуміти як оскарження судового рішення.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року (справа №905/1956/15).

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа №524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа №826/16659/15).

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі N 2а-23895/09/1270.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Державної фіскальної служби України, або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції) до Державної податкової служби України. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у відношенні Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197) 17.05.2019 внесено запис про перебування юридичної особи в стані припинення.

Колегією суддів встановлено, що Державна фіскальна служба України не перебуває в процесі припинення або ліквідації, відповідно підстав правонаступництва в розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України.

Так, абзаці 8 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової та Державної митної служби України" зазначено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції з порушенням вимог законодавства зроблено необґрунтований висновок, що в даній справі підлягає заміна сторони у виконавчому провадженні, оскільки не взято до уваги, що апелянт 1 працює в підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби та даний підрозділ продовжує працювати на даний час.

Так, судом першої інстанції зазначено, що до Окружного адміністративного суду міста Києва 15 червня 2020 року надійшло подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - державний виконавець), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13 про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративній справі №640/17893/19.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, що 09 червня 2020 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №640/17893/19, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 20 травня 2020 року.

В резолютивній частині оскаржуваної ухали судом першої інстанції зазначено про замінено боржника у виконавчому листі №640/17893/19, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 20 травня 2020 року.

У відповідності до частини 4 статті 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня заява про заміну боржника у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції з порушенням вимог процесуального права зроблено висновок про внесення виправлення у виконавчий лист, оскільки станом на час звернення державного виконавця до суду першої інстанції, вже було відкрито виконавче провадження, а отже в даному випадку підлягає розгляду виключно заява про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Щодо посилання апелянта 2 на ту обставину, що судом першої інстанції в резолютивній частині зазначено, що підлягає задоволенню апеляційна скарга Державної податкової служби України про заміну сторони у виконавчому провадженні, колегія суддів вважає, що в даному випадку мала місце описка, яку суд першої інстанції не позбавлений права виправити.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви (подання) про заміну сторони у виконавчому листі, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню з підстав неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 1 частин 1, 2 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги апелянтів підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасування та прийняття нової про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись ст.ст. 242, 246, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної податкової служби України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження - скасувати та прийняти нову, якою відмовити державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративній справі № 640/17893/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 16 вересня 2020 року.