Справа № 440/4456/20
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4456/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді-Чеснокової А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2020 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто", в якій просить суд про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №62758368 від 07 серпня 2020 року протиправними; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62758368 від 07 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, діяльність якого поширюється на м. Київ, були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документа, відкриття виконавчого провадження та вчинення активних дій щодо стягнення коштів з фізичної особи яка проживає у м. Горішні Плавні, Полтавської області. У зв`язку із зазначеними обставинами спірні постанови підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статті 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

10 вересня 2020 року від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов відзив, у якому відповідач заперечував проти позову.

Третя особа правом на надання письмових пояснень не скористалась.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 07 серпня 2020 року на підставі заяви від 06 серпня 2020 року ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Тимошенко Л.А. № 484 від 37 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" коштів у сумі 18230,00 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенко К.Ю. відкрито виконавче провадження № 62758368. /а.с. 81/.

Позивач, не погодившись із зазначеними постановами, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, місце реєстрації позивача вказано в його паспорті, копія якого знаходиться в матеріалах справи, а Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю. має право на ведення незалежної професійної діяльності у виконавчому окрузі м. Києва, що відповідачем не заперечується.

У виконавчому написі нотаріуса від 31 липня 2020 року №484 зазначено аналогічну адресу реєстрації боржника, однак місцем його фактичного проживання вказано АДРЕСА_2 . /а.с. 74/.

Приймаючи зазначений виконавчий документ до виконання, відповідач виходив з того, що адресою боржника є зазначена у виконавчому написі нотаріуса фактична адреса ОСОБА_1 .

На цій підставі приватний виконавець дійшов висновку про проживання боржника у м. Києві та, як наслідок, наявність підстав для відкриття ним виконавчого провадження.

При цьому, жоден з доданих стягувачем документів: ні кредитний договір, ні будь-який інший документ не вказує на можливе місце проживання ОСОБА_1 саме в місті Києві.

Також, суд зазначає про те, що при поданні стягувачем вказаної заяви, останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували місце проживання позивача станом на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.

На переконання суду, на окрему увагу заслуговує факт направлення Приватним виконавцем документів виконавчого провадження №62758368 боржнику за адресою його реєстрації, та за адресою, зазначеною у виконавчому написі нотаріуса як "фактична".

Слід також зауважити, що у розпорядженні приватного виконавця перебував примірник кредитного договору від 21 січня 2020 № 1-2, відповідно до якого місцем реєстрації позичальника вказано: АДРЕСА_1 . /а.с.75/.

Згідно частин 1, 2, 6 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За приписами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації. Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Частиною третьою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Таким чином, суд доходить висновку, що у разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви мали бути приєднані підтверджуючі документи, що дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною стягувачем у заяві.

Також, суд зазначає, що висновок щодо необхідності подання стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження (у разі направлення виконавчих документів за місцезнаходженням майна боржника) доказів, які б підтверджували місце проживання боржника станом на момент подання такої заяви за відповідною адресою викладений у постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 826/7969/16.

Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження №62758368 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю. не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві.

За відсутності документальних доказів фактичного проживання на момент відкриття виконавчого провадження №62758368 боржника за вказаною адресою у м. Києві, суд вважає необґрунтованим прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа та відкриття такого виконавчого провадження.

Суд зазначає, що частина друга статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" не містить норми про те, що право вибору місця виконання рішення приватним виконавцем належить стягувачу.

Також, у відзиві відповідач зазначає, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, керувався тим, що кошти позивача, які знаходяться на рахунку, відкритому в АТ "Універсал банк", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ), а тому під час прийняття виконавчого документа щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів до виконання ним не було порушено вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд не погоджується з наведеною вище позицією відповідача з огляду на таке.

Слід зауважити, що чинне законодавство не пов`язує місцезнаходження рахунку в банку з місцем знаходження фінансової установи (банку).

Суд також зважає на те, що відповідачем не надано жодних доказів наявності у позивача будь-якого майна в м. Києві, в тому числі фізичного перебування коштів або інших платіжних засобів в установі АТ "Універсал банк".

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03 вересня 2020 року № 222515012 підтверджено, що гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) не має майна, зареєстрованого в м. Києві. /а.с. 93/.

Відтак, відповідачем під час прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження порушено правила територіальної діяльності.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Такі дії приватного виконавця порушують права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні, оскільки особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору.

Квитанцією від 28 серпня 2020 року №37 підтверджено факт сплати ОСОБА_1 судового збору в розмірі 840,80 грн.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича ( просп. Соборності, 15/17, к. 223, м. Київ 160, 02160 ), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Ріальто" (бульвар Вацлава Гавела, 4, м. Київ, 03124, ) про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити .

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №62758368 від 07 серпня 2020 року протиправними.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62758368 від 07 серпня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича ( просп. Соборності, 15/17, к. 223, м. Київ 160, 02160 ) судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду упродовж десяти днів з його проголошення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова