Справа № 640/9325/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ № 640/9325/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних

осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк»

Кадирова Владислава Володимировича,

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа ПАТ «Дельта Банк», відповідач) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо формування повного переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення до нього ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Уповноважену особу ПАТ «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №002-03553-200215 від 20 лютого 2015 року;

- зобов`язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату з відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) №027-09509-190215 «Зростаючий» у доларах США від 19 лютого 2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (у межах гарантованої суми відшкодування - 200 000,00 грн.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 лютого 2015 року уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір №027-09509-190215 «Зростаючий» у доларах США, відповідно до якого банком залучено вклад у сумі 7 500,00 доларів США під 5,5 відсотків річних.

У подальшому Банк віднесено до категорії неплатоспроможних, розпочалася процедура ліквідації. Кошти за вкладом позивачу не повернуті.

У відповідь на адвокатський запит відповідачем у квітні 2020 року повідомлено, що договір від 19 лютого 2015 року, а також операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання зазначеного договору, є нікчемними відповідно до вимог пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України.

З таким рішенням відповідача позивач не згодна, стверджує, що жодної перевірки наявності підстав визнання договору нікчемним не проводилося, конкретної причини віднесення договору до нікчемних відповідачем не зазначено, у зв`язку з чим позивач не може отримати гарантовану суму відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, чим у свою чергу порушується її право власності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року відкрито провадження у справі №640/9325/20, визначено розгляд здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

У визначений судом строк від відповідача не надходило відзиву, пояснень, заяв клопотань. При цьому ухвалу про відкриття провадження у справі направлено відповідачу поштовим зв`язком 08 травня 2020 року та отримано ним відповідно до зворотного поштового повідомлення під підпис 12 травня 2020 року.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, обґрунтоване тим, що положення статті 41 Конституції України поширюються на права вкладників

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. - фізичних осіб, та дають право вимагати відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, позивач наполягає, що порушення відповідача щодо не включення у перелік осіб, які мають право на відшкодування вкладу, є триваючим, оскільки з часу призначення ліквідаційної процедури та до дня звернення до суду позивач розраховував на повернення коштів, чого відповідачем протиправно зроблено не було. Тому, позивач вважає, що причини пропущення строку звернення є поважними та підлягають поновленню.

Розглядаючи заявлене клопотання, суд зазначає, що ті порушення прав позивача, на які він вказує в адміністративному позові, зокрема, щодо не включення у перелік осіб, які мають право на відшкодування вкладу, дійсно носять характер триваючих, оскільки з часу призначення ліквідаційної процедури банку та до дня звернення до суду позивач постійно розраховував на повернення коштів, а отже порушення тривало на час, коли його було зафіксовано - 16 квітня 2020 року, тобто на день отримання відповіді на адвокатський запит, у якій повідомлялося саме про не включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Ураховуючи зазначене, суд виходить з того, що порушення відповідача, на які вказує у позові позивач, носять характер триваючих, отже строк звернення до суду позивачем не порушено, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає розгляду по суті.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 19 лютого 2015 року укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США (далі - Договір банківського вкладу) №027-09509-190215, відповідно до якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в доларах США на певний строк та зобов`язується сплачувати проценти за їх користування.

Згідно з умовами вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 , сума вкладу складає 7 500 доларів США та вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок по 05 березня 2015 року включно, процентна ставка за вкладом становить 5.5 процентів річних, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього Договору (пункт 1.8 Договору).

Надалі, між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 19 лютого 2015 року, відповідно до якої сторони домовилися пункту 1.8 Договору №027-09509-190215 викласти в такій редакції: зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовилися, що умови пункту 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору не застосовуються.

У разі, якщо в день укладення Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу, на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений».

Згідно виписки по особових рахунках ПАТ «Дельта Банк» від 09 квітня 2020 року по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 у залишку рахується сума 7 500,00 доларів США, здійснених переказом коштів на депозитний рахунок згідно Договору №027-09509-190215 та Додаткової угоди до нього від 19 лютого 2015 року.

В матеріалах справи міститься лист тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» від 23 вересня 2015 року №8821/1099, відповідно до якого повідомлено позивача про нікчемність правочину за Договором банківського вкладу (депозиту) від 19 лютого 2015 року № 027-09509-190215 на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

На адвокатський запит Адвокатського бюро «Арсена Маринушкіна» від 20 березня 2020 року надано відповідь від 09 квітня 2020 року №1226 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» В.В. Кадирова, відповідно до якої повідомлено, що позивача не включено до переліку осіб - вкладників АТ «Дельта Банк», якф мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не оспорюються сторонами.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, судом встановлено, що Правлінням Національного банку України (далі - НБУ) постановою від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ віднесено Банк до категорії проблемних строком до 180 днів.

Цією постановою вирішено з дня її прийняття до кінця строку запровадити для банку обмеження, зокрема: здійснювати залучення коштів від фізичних осіб в обсязі, що не перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття цієї постанови (у розрізі валюти), та за процентними ставками, не вищими, ніж середні по банківській системі; не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, окрім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Банк наказом від 03 листопада 2014 року № 2650 з метою стабілізації діяльності банку запровадив з 04 листопада 2014 року ряд обмежень, серед іншого: не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до 04 листопада 2014 року, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Правління НБУ 02 березня 2015 року ухвалило постанову № 150 про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та визнало такою, що втратила чинність, постанову Правління НБУ від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних».

Виконавча дирекція Фонду 02 березня 2015 року 02 березня 2015 року ухвалила рішення № 51, відповідно до якого з 03 березня 2015 року розпочинається процедура виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено на 3 місяці з 03 березня по 02 червня 2015 року.

Надалі, Правлінням Національного банку України 02 жовтня 2015 року прийнято постанову № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 81 про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Кадирова Владислава Володимировича на два роки по 04 жовтня 2017 року включно, яка була продовжена по 04 жовтня 2019 року рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20 лютого 2017 року №619.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 квітня 2019 року №772 продовжено строк здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» строком на один рік до 04 жовтня 2020 року включно.

Позивач, вважаючи, що її протиправно не включили до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду, звернулася до суду з цим позовом та стверджує, що переказ і надходження коштів на її банківський рахунок було здійснено до запровадження тимчасової адміністрації, тобто до 02 березня 2015 року, тому цей правочин не є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини, при цьому відсутні обставини для віднесення правочину - договору банківського вкладу від 19 лютого 2015 року, до нікчемних, як не існує і відповідного судового рішення про визнання його нікчемним, або відкритого кримінального провадження щодо працівників Банку за фактом вчинення протиправних дій.

Дослідивши спірні правовідносини, суд зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон № 4452-VI).

Пунктом 3 та 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з пункту 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Суд зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір банківського вкладу укладений позивачем з Банком 19 лютого 2015 року, у цю ж дату зараховано кошти на рахунок позивача, отже, вклад розміщено на рахунку ПАТ "Дельта Банк" до запровадження тимчасової адміністрації (до 02 березня 2015 року), а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Водночас, відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI, в редакції, станом на дату укладення договору банківського вкладу, визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа, дійсно, наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемним договір банківського вкладу, укладеного між банком і позивачем, з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

При цьому суд враховує відсутність у матеріалах справи відзиву відповідача, а також доказів, з яких можливо було б встановити конкретні причини віднесення Договору від 19 лютого 2015 року №027-09509-190215 та Додаткової угоди до нього до категорії нікчемних.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 Цивільного кодексу та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Таким чином, оскільки відсутні законні, достатні та переконливі докази визнання нікчемним договору банківського вкладу від 19 лютого 2015 року, укладеного між позивачем та Банком, при цьому суду доведено, що вклад розміщено позивачем на рахунку ПАТ "Дельта Банк" до запровадження тимчасової адміністрації, у зв`язку з чим позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI, суд вважає, що відповідачем не наведено правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Згідно з пункту 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Отже, суд вбачає ознаки протиправної бездіяльності, що полягають у невключенні позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування вкладу за рахунок Фонду відшкодування вкладів фізичних осіб, та вважає, що ефективне відновлення прав позивача можливе шляхом задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного у сукупності суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог позивача у найбільш ефективний спосіб, який сприятиме відновленню її прав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

При зверненні до суду позивачем - ОСОБА_1 , яка не є суб`єктом владних повноважень, сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції №ПН2594646 від 21 квітня 2020 року, як за одну позовну вимогу немайнового характеру. Отже, з урахуванням результатів розгляду даної справи зазначена сума підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 247, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо не подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» №027-09509-190215 від 19 лютого 2015 року.

3. Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» №027-09509-190215 від 19 лютого 2015 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 (вісімсот сорок грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, адреса: 01014, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 3, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда