Справа № 520/107/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ № 520/107/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Чемериса М.С. (за дорученням судді), розглянувши у

порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
доКиївського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в собі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 156611 від 15.10.2019, складену заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зелінським С.А. відносно ПАТ «Центренерго», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 22927045, якою застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1 700,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги ПАТ «Центренерго» наголошує на відсутності правових підстав для застосування до останнього визначених у спірній постанові штрафних санкцій. Зокрема позивач зазначає, що 23.08.2019 головними спеціалістами відділу державного контролю та нагляду за безпекою на автомобільному та міському електричному транспорті Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відносно ПАТ «Центренерго», на підставі направлення на перевірку від 19.08.2019 № 000140, у присутності водія ВП Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» Новікова С.П., було складено акт № 187540 від 23.08.2019 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; у вказаному акті зазначено, що 23.08.2019 в м. Київ на вул. Набережно-Корчуватській було проведено перевірку транспортного засобу марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ВП Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» ОСОБА_1 ; також у акті вказано, що під час перевірки було виявлено порушення перевезення небезпечних вантажів, у т.ч порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлено протокол перевірки та адаптації тахографа або індивідуальна контрольна книжка водія, чим порушено вимоги наказу № 385 від 24.06.2010, наказу № 340 від 07.06.2010, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»; 15.10.2019 заступник начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зелінський С.А. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відносно ПАТ «Центренерго» склав постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 156611 від 15.10.2019 у розмірі 1 700,00 грн.; відповідно до п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів; отже посилання уповноважених осіб відповідача на неоформлення протоколу адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книжки є безпідставними; відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення; до того ж, під час перевірки 23.08.2019 водієм ОСОБА_1 надавалась уповноваженим особам відповідача належним чином оформлена індивідуальна контрольна книжка водія, яка була виписана останньому Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» на обліковий період з 16.08.2019 по 24.08.2019; отже листки режиму праці та відпочинку водія ТЗ (особиста картка водія - тахокарта) не є документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, оскільки характеризують лише процес здійснення перевезення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Бабаєву А.І.

13.01.2020 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 520/107/20. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 03.02.2020.

03.02.2020 Харківським окружним адміністративним судом розгляд справи відкладено на 17.02.2020.

14.02.2020 до Харківського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю.

17.02.2020 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду клопотання Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про передачу справи за підсудністю задоволено та передано адміністративну справу № 520/107/20 на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

27.03.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

10.04.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, додержання водієм режиму праці та відпочинку; відповідно до абз. 7 ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; відповідно до п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3); при здійсненні перевірки дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою особою Укртрансбезпеки було виявлено, що протокол перевірки та адаптації тахографа або індивідуальна книжка водія відсутні, що унеможливило належну перевірку режиму праці і відпочинку водія.

30.04.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що водієм ОСОБА_1 надавалась індивідуальна книжка водія, проте відповідачем не зазначено у чому виявилось її неоформлення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом ПАТ «Центренерго» Зміївська ТЕС від 20.08.2019 № 276-в було відправлено у відрядження ОСОБА_1 , водія МАЗ-5337 держ. № НОМЕР_1 , до Трипільської ТЕС у м. Українка Київської обл. з 22.08.2019 по 24.08.2019 з метою перевезення вантажу.

19.08.2019 Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було видане направлення на рейдову перевірку № 000140 у період з 19.08.2019 по 25.08.2019.

23.08.2019 у присутності водія ОСОБА_1 було проведено рейдову перевірку транспортного засобу, керування яким він здійснював.

На підставі перевірки було складено акт від 23.08.2019, яким встановлено порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлено протокол перевірки та адаптації тахографа або індивідуальна контрольна книжка водія, чим порушено вимоги наказу № 385 від 24.06.2010, наказу № 340 від 07.06.2010, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, заступник начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зелінський С.А. виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 156611 від 15.10.2019, якою накладено штраф у розмірі 1 700,00 грн. за не оформлення індивідуально-контрольної книжки.

Не погоджуючись із законністю винесення постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пп. 2 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

В силу приписів п. 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами врегульована Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

В силу приписів п. 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 20 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Відповідно до п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Так, відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів було прийняте Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 № 340.

Відповідно до п. 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 № 340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

В силу вимог п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 № 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 № 340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті розроблено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка була затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Разом з цим, іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Аналогічне висловлено і Верховним Судом у його постанові від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17 (адміністративне провадження № К/9901/2300/18).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Аналогічного висновку притримується і Верховний Суд, що, як приклад, відображено у його постанові від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17 (адміністративне провадження № К/9901/2300/18).

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 Компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Верховний Суд у постанові від 19.03.2020 в адміністративній справі № 823/1199/17 (адміністративне провадження № К/9901/2300/18) дійшов висновку, що приписи пункту «а» частини 1 статті 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Аналіз всіх вказаних норм дає підстави для висновку, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон під час здійснення вантажних перевезень не для власних потреб повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Для водіїв таких автомобілів, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. У разі відсутності тахографа водій повинен вести індивідуальну контрольну книжку, наявність якої є обов`язковою.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 маса ТЗ без навантаження складає 8,11 тонн.

Як вбачається із постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 156611, ПАТ «Центренерго» допущено не оформлення індивідуально-контрольної книжки водія, за що ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність.

Проте, як випливає із пояснень позивача та підтверджується матеріалами справи, водій ОСОБА_1 вів індивідуальну книжку водія на обліковий період з 16.08.2019 по 24.08.2019. Копія вказаної індивідуальної контрольної книжки наявна у матеріалах справи.

Будь яких доказів на підтвердження відсутності під час перевірки автомобіля МАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 індивідуальної контрольної книжки водія суду надано не було. У матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач, на якого відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладено обов`язок доказування, не надав доказів, які б підтверджували факт не оформлення індивідуально-контрольної книжки для водія ОСОБА_1 .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із платіжного доручення № Z/2608 від 19.12.2019, позивачем за подачу позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 156611 від 15.10.2019, складену заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (адреса: 03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 57, ідентифікаційний код 39816845) Зелінським С.А. відносно ПАТ «Центренерго» (адреса: 03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, літ. «Є», ідентифікаційний код 22927045), якою застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1 700,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (адреса: 03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 57, ідентифікаційний код 39816845) шляхом їх безспірного списання на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (адреса: 03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, літ. «Є», ідентифікаційний код 22927045) в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (адреса: 63460, Харківська обл., Зміївський р-н, смт. Слобожанське, Балаклійське шосе, 2, ідентифікаційний код 05471247) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко