Справа № 120/4348/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відкриття провадження у адміністративній справі

м. Вінниця

14 вересня 2020 р. Справа № 120/4348/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук Максим Петрович, розглянувши матеріали

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ), Прокуратури Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця)

про: визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю звільнення з роботи у зв`язку із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Ухвалою суду від 31.08.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Представником позивача у встановленому судом порядку недоліки усунуті.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами вважаю, що вона підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду, відповідає вимогам, передбаченим ст. 160, 161 КАС України, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У позовній заяві позивач звертає увагу на строки звернення до суду в обгрунтування яких зазначає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 отримав 17.08.2020 року, та відповідно ст. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. У зв`язку з чим процесуальний строк звернення до суду пропущено ним не було.

Вирішуючи зазначене клопотання суд зазначає наступне.

За правилами ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Також ч. 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що позивач оскаржуваний наказ про звільнення отримав 17.08.2020 року, до суду із адміністративним позовом звернувся 25.08.2020 року, тобто в межах місячного строку. З підстав чого суд погоджується з твердженнями позивача, що строки звернення до суду пропущені не були.

Також позивачем зазначено клопотання про призначення судово - психологічної експертизи.

Клопотання мотивовано тим, що незаконне звільнення з органів прокуратури призвело до моральних страждань та втрати душевного спокою. Позивач зазначає, що через безпідставне звільнення вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, налагодження стосунків з оточуючими, крім цього позивач зазначив, що внаслідок прийняття оскаржуваного наказу отримав істотний розлад здоров`я.

З огляду на викладене, позивач просить суд призначити судово - психологічну експертизу на вирішення якої поставити питання:

- чи була ситуація, пов`язана із звільненням позивача з роботи із займаної посади 17.08.2020 року психотравмуючою для нього подією?

- якщо дана ситуація була психотравмуючою, то чи нанесено ОСОБА_1 в наслідок цього моральну шкоду (страждання) з психологічної точки зору?

- якщо так, то який можливий розмір становить грошова компенсація ОСОБА_1 за завдані страждання (моральна шкода)?

Надаючи оцінку клопотанню про призначення судово - психологічної експертизи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення із наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 102 КАС України, обов`язковими умовами для призначення судом експертизи є, у тому числі: необхідність з`ясування певних обставин у справі, які не стосуються питань застосування права; без призначення судом експертизи виявиться неможливим з`ясування цих обставин, внаслідок чого може виникнути прогалина у їх встановленні.

Розглядаючи клопотання сторони позивача про призначення судово- психологічної експертизи, суд враховує, що Кодекс адміністративного судочинства України та спеціальний Закон України "Про судову експертизу" не передбачають обов`язкового призначення судом експертизи у справах, де однією із позовних вимог є вимога про відшкодування моральної шкоди, як і не надають висновку судово - психологічної експертизи переваги порівняно із іншими засобами доказування, що можуть підтвердити чи спростувати як факт так і розмір заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Натомість загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року (справа № 464/3789/17). Зокрема, Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Верховний Суд у п.п. 51-53 постанови від 27 листопада 2019 року (справа № 750/6330/17) зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд зазначає, що при розгляді цієї справи правова оцінка факту заподіяння позивачу моральної шкоди та її розміру надаватиметься із урахуванням норм Цивільного кодексу України та зазначених висновків Верховного Суду, у яких окреслено стандарти доказування у адміністративних справах, де однією із вимог заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Натомість призначення судом експертизи, з огляду на можливість встановлення цих обставин на підставі інших засобів доказування, призведе до затягування розгляду справи, попри те, що у правовідносинах щодо звільнення громадян із публічної служби, пріоритетним є швидке вирішення відповідних адміністративних справ.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення судово - психологічної експертизи.

Крім того, з прохальної частини позовної заяви судом встановлено, що позивач просить суд витребувати у відповідачів докази, які він не може самостійно надати.

Вирішуючи питання щодо витребування доказів, суд зазначає, що будь-яка письмова заява повинна відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту, встановлених ст. 167 КАС України, чого позивачем дотримано не було.

Більше того із заявленого клопотання про витребування доказів у відповідачів по справі, позивачем не було конкретизовано та обгрунтовано у кого із зазначених відповідачів необхідно витребувати зазначений перелік документів.

З підстав чого, керуючись положеннями ст. 162 КАС України суд зазначає, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив повинен містити: у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; обставини, які визнаються відповідачем; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачами відзивів у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що відповідачі зобов`язані надати до суду відзиви разом з доданими матеріалами, які стосуються предмету розгляду справи на підтвердження своєї правової позиції.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав додатково зобов`язувати відповідачів надавати докази.

Керуючись статтями 171, 248, 256, 262 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Призначити справу до судового розгляду на 08 жовтня 2020 р. о 10:00 год. в залі судового засідання № 5 Вінницького окружного адміністративного суду, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 14.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово - психологічної експертизи.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Встановити відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзивів на позовну заяву. У зазначений строк відповідачі мають право надіслати суду відзиви на позовну заяву, які повинні відповідати вимогам ст. 162 КАС України, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 162 КАС України, одночасно з надісланням (наданням) відзивів до суду, копія відзивів та доданих до них документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Згідно ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються:

1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

У разі ненадання відповідачами відзивів у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 163 КАС України встановити позивачу 3-денний строк з дня отримання відзивів для подання відповіді на відзиви, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана ним іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 КАС України встановити відповідачам 3-денний строк з дня отримання відповіді на відзиви для подання запереченнь, копії яких одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані ним іншим учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/fair/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Альчук Максим Петрович