Справа № 520/2980/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

14 вересня 2020 р. № 520/2980/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо обчислення стажу служби в поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) лише в 25 років 00 місяців 06 днів протиправною;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії службу в органах внутрішніх справ, поліції, період роботи на посаді доцента кафедри кримінального процесу Харківського національного університету внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 01.03.2016 та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення з урахування: - 50% надбавки за стаж служби в поліції за вересень-грудень 2019 року; - доплати за науковий ступінь кандидата наук з січня 2018 по грудень 2019 року; - премії за грудень 2019 року з урахуванням приписів Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області; - одноразової грошової допомоги при звільненні;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона проходила службу в ОВС та після ліквідації міліції виявила бажання продовжувати службу в рядах Національної поліції, зокрема, шляхом переводу до Харківського національного університету внутрішніх справ на посаду доцента кафедри кримінального процесу з 07.11.2015 року. З 01.03.2016 року ОСОБА_1 прийнята на службу до Національної поліції з присвоєнням спеціального звання "підполковник поліції". Наказом Головного управління Національної поліції в харківській області від 24.12.2019 року №434 о/с її звільнено зі служби в поліції. Позивач вказав, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи в поліції період з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року, оскільки, як вважає відповідач, у зазначений період позивач не працював у лавах поліції. Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 року набула статусу поліцейського відрядженого до навчального закладу із залишенням на службі, а Харківський національний університет внутрішніх справ входить до сфери управління МВС України, то позивач має право на зарахування до стажу роботи в поліції період роботи у вказаному вищому навчальному закладі з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року.

Крім того, позивач вказав, що відповідач протиправно перед її звільненням не виплачував в повному об`ємі її грошове забезпечення, а саме занизив розмір щомісячної премії та одноразової грошової допомоги, не виплатив надбавку за стаж служби в поліції, доплату за науковий ступінь кандидата наук, що негативно позначилось на розмір пенсії позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року відкрито спрощене провадження у справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що ОСОБА_1 наказом ХНУВС від 26.02.2016 року № 51 о/с прийнята на службу в органи національної поліції з 01.03.2016 року з присвоєнням спеціального звання "підполковник поліції", а тому, на думку відповідача, саме з цього часу слід обчислювати стаж служби в поліції.

У відповідь на відзив позивач зазначила, що не погоджується з доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими, неправомірними, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено на усій території України карантин з 12 березня 2020 року.

Пунктом 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України №540-IX від 30 березня 2020 року) визначено, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року №731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач - ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 30.08.1994 до 06.11.2015.

Судом із записів трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що згідно наказу Харківського національного університету внутрішніх справ України №109 від 30.08.1994 року позивач зарахований як слухач факультету №1 Харківського інституту внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання - рядовий міліції.

З 13.09.1994 по 31.07.1997 позивач зарахований курсантом факультету №1 Харківського інституту внутрішніх справ.

Після закінчення університету внутрішніх справ ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання "лейтенант міліції" та відкомандировано у розпорядження Харківського національного університету внутрішніх справ, де позивач проходив службу до 06.11.2015 року.

06.11.2015 року ОСОБА_1 на ім`я ректора Харківського національного університету внутрішніх справ Гусарова С.М. подав рапорт, в якому згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" просив звільнити за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року.

07.11.2015 року ОСОБА_1 на ім`я ректора Харківського національного університету внутрішніх справ Сокуренко В.В. сформовано заяву з проханням призначити позивача на посаду доцента кафедри кримінального процесу факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ, у зв`язку з переведенням.

Наказом ХНУВС від 11.12.2015 № 223о/с ОСОБА_1 призначена на посаду доцента кафедри кримінального процесу факультету № 1 ХНУВС з 07.11.2015 року.

Наказом ХНУВС від 26.02.2016 № 51 о/с ОСОБА_1 прийнята на службу до Національної поліції з 01.03.2016 із набуттям статусу поліцейських, відряджених до навчального закладу та прийнятий на посаду доцента кафедри кримінального процесу факультету № 1 ХНУВС, з присвоєнням спеціального звання "підполковник поліції".

Наказом Головного управління Національної поліції у Харківській області №21 від 29.01.2018 ОСОБА_1 призначена на посаду слідчого відділу з розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУНП в Харківській області від 24.12.2019 №434 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" з посади слідчого відділу з розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області.

Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення позивачу надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 25 рок. 00 міс. 06 дн., у календарному обчисленні та для призначенні пенсії складає - 25 рок 00 міс. 06 дн., для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 03 роки 10 міс 00 днів, час навчання - немає у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - немає.

Позивач, не погоджуючи з тим, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи в поліції період з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року та через неправильне нарахування грошоого забезпечення перед звільненням, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законами України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" (далі - Закон №565-ХІІ) та від 02.07.2015 №580-VIІI "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIІI), а також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

На час розгляду даної адміністративної справи Закон України № 565-ХІІ втратив чинність, у зв`язку з набранням чинності законної сили Законом України №580-VIІI.

Так, відповідно до ст. 1 Закону №580-VIІI, національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIІI він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-УІІІ.

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування нього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі (пп. г); у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації (пп. з).

28 грудня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" відповідно до абзацу 3 частини третьої Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що працівники міліції, які станом на 06 листопада 2015 року працювали у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, і виявили бажання проходити службу в Національній поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими у таких навчальних закладах, можуть бути прийняті па службу до Національної поліції за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним Законом України "Про Національну поліцію", шляхом видання керівниками цих навчальних закладів (а стосовно керівників таких закладів - Міністром внутрішніх справ України) наказів про призначення на відповідні посади, що заміщуються поліцейськими. Зазначені особи набувають статусу поліцейських, відряджених до таких навчальних закладів із залишенням на службі в Національній поліції, і проходять службу в Національній поліції відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

Таким чином, працівник набуває статусу поліцейського, відрядженого до відповідного навчального закладу та залишається на службі в Національній поліції за умови, що станом на 06.11.2015 року така особа працювала у вищому навчальному закладі, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та виявила бажання проходити службу в Національній поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими у таких навчальних закладах, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним Законом України "Про Національну поліцію".

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 11.07.2018 року по справі № 804/157/17.

Указом Президента України №691/2015 від 09 грудня 2015 року визначено перелік посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в органах, установах та організаціях. В цьому переліку наявні, зокрема, вищі учбові заклади, що належать до сфери управління МВС України.

Так, засновником та органом управління Харківського національного університету внутрішніх справ є МВС України, а університет знаходиться у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується статутом Харківського національного університету внутрішніх справ, затвердженого Наказом МВС України від 15.05.2012 року № 429.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано.

Як вбачається із записів в послужному списку ОСОБА_1 , з 06.11.2015 року позивач згідно з. п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС звільнений у запас Збройних сил за п. 64 "з", у зв`язку з переходом у встановленому законом порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

При цьому, 07.11.2015 року позивач у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" та з метою залишення на службі в Національній поліції реалізував своє право та звернувся до Харківського національного університету внутрішніх справ із заявою про призначення на посаду професора кафедри кримінального процесу факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ.

Відповідно до запису в послужному списку, ОСОБА_1 07.11.2015 року призначено на посаду доцента кафедри кримінального процесу факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ за переведенням, згідно наказу ХНУВС від 11.12.2015 року № 223.

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, враховуючи те, що ОСОБА_1 станом на 06.11.2015 року працювала у вищому навчальному закладі, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та, виявивши бажання проходити в подальшому службу в Національній поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими у таких навчальних закладах, у законодавчо встановлений строк реалізував своє право та подав заяву про перехід у встановленому законом порядку на роботу до навчального закладу, який належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, в результаті чого ОСОБА_1 було призначено на посаду доцента кафедри кримінального процесу факультету № 1 Харківського національного університету внутрішніх справ за переведенням, то суд доходить висновку, що позивач набував статусу поліцейського, відрядженого до відповідного навчального закладу та залишився на службі в Національній поліції, а тому до стажу роботи позивача, як поліцейського, слід також зарахувати період роботи у ХНУВС з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року.

Окрім того, як вбачається із запису в послужному списку ОСОБА_1 (особовий номер № 0146591), відповідно до ч. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" період роботи на посаді доцента кафедри кримінального процесу факультету № 1 ХНУВС з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року підлягає зарахуванню до вислуги років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу ОВС", а тому на позивача розповсюджуються положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Вирішуючи справу по суті, суд також враховує, що відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Yvonne van Duyn v. Home Office" (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при вивільненні працівників міліції (зокрема, створення територіальних органів впродовж місяця, з дня набрання чинності згаданим Законом), то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В іншому випадку, що має місце у спірних правовідносинах, держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

17 липня 1997 року Україна прийняла Закон України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" за №475/97-ВР.

Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

23 лютого 2006 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини". Згідно з цим законом, при розгляді справ судами України, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини повинні використовуватися як джерела права. Дане положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України "Про міжнародні договори та угоди".

Відтак, Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. При цьому на законодавчому рівні діє принцип примату норм міжнародного права у випадку, якщо вони суперечать нормам національного законодавства України.

Таким чином, норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини повинні застосовуватися національними судами, так само, як внутрішнє законодавство, і як норми прямої дії.

Частиною 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, в справі "Будченко проти України" у своїх зауваженнях заявник доводив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція "майна" не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав "законні сподівання" щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі "Ганс-Адам II проти Німеччини". Суд нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам. У цій справі заявник працював у гірничій промисловості приблизно тринадцять років. Чинне на час подій законодавство звільняло його від оплати за спожиту електроенергію та природний газ. Суд зазначає, що право заявника на таке звільнення було підтверджено національними органами влади та, зокрема, національними судами. Отже, заявник мав визнаний майновий інтерес за статтею 1 Першого протоколу. Суд також зазначав, що, тим не менш, у задоволенні вимог заявника щодо звільнення його від сплати було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд нагадав, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії").

У справі "Кечко проти України" Суд зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об`єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Суд, який є керівним у інтерпретації закону, відповідно до обставин справи з`ясував, що скарги мають бути розглянуті відповідно до 1 статті першого Протоколу, а саме: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Окремо посилаючись на виплати соціальної допомоги, стаття 1 першого Протоколу не обмежує держав-учасників щодо наявності або конкретної форми схеми соціального захисту, або вибору типу чи розміру пільг, що надаються за цими схемами. Однак, якщо у державі - учаснику існує законодавство, що передбачає виплати у вигляді пільг на соціальне забезпечення, незважаючи на те, чи виплачуються такі пільги за певних умов або у вигляді попередніх виплат, таке законодавство має розглядатись як таке, що формує майнове право, яке гарантується статтею 1 першого протоколу для осіб, які задовольняють його вимоги. Суд визначив, що заяву заявників із вимогою виплати доплати до пенсії, яку не оскаржує відповідач, необхідно розглядати у рамках 1 статті першого протоколу. Доплата до пенсії у даному випадку може розглядатись як "майно" у розумінні відповідного положення Протоколу. Питанням залишається той факт чи заяви заявників стосовно того, що вони мають право на відповідний розмір доплати складають право власності у розумінні даного положення, і якщо так, то чи порушує невиплата доплати право власності заявників.

Водночас, Суд нагадав, що за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватись 1 статтею першого Протоколу. Хоча, у випадках, коли заява стосується права власності, особу, якій воно гарантовано, можна вважати як таку, яка має "законні очікування", якщо у національному законодавстві існують достатні підстави для таких очікувань, наприклад якщо існує прецедент національних судів, що підтверджує їх існування (див. Копецьки проти Словаччини). Однак законні очікування не виникають у випадках, коли існує суперечливість стосовно інтерпретації та застосування національного законодавства і скарги заявників постійно відхиляються національними судами (див. Анхойзер-Буш Інк проти Португалії). Суд також відзначив, що перша і найбільш важлива вимога 1 статті першого Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним, і переслідувати законну мету "в інтересах суспільства". Будь яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто "справедливого співвідношення" між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що в розумінні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції майнові права позивача перебувають у безпосередній залежності від обсягу зарахованого стажу, а тому ОСОБА_1 при подальшому перебуванні на службі в Національній поліції шляхом відрядження у вищий навчальний заклад, який знаходиться у сфері управління МВС України, після звільнення зі служби в Національній поліції, мав сподівання на врахування в стаж безперервної служби в поліції період роботи у такому вищому навчальному закладі, що, в свою чергу може вплинути на рівень підтримання певного державного соціального забезпечення.

Водночас, слід враховувати, що згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми права та необхідність обрання найбільш ефективного та співмірного способу відновлення порушення прав та законних інтересів позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж безперервної служби в поліції період з 07.11.2015 року по 01.03.2016 року.

Щодо позовних вимог про провести перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата наук з січня 2018 по грудень 2019 року, суд зазначає наступне:

Як вказано у ч.ч.1 та 2 ст.94 Закону №580-VІІІ "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

У свою чергу, питання про виплату грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.16 №260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 1 розділу 1 Порядку №260 визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з п. 9 розділу ІІ Порядку №260, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, поліцейським виплачується доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню:

1) за науковий ступінь кандидата наук (освітній і водночас перший науковий ступінь доктора філософії) - у розмірі 5 відсотків посадового окладу;

2) за науковий ступінь доктора наук (другий науковий ступінь) - у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Доплата за науковий ступінь поліцейським виплачується на підставі наказу по особовому складу.

Поліцейським, які до дня призначення на посаду мали науковий ступінь, указана доплата виплачується з дня призначення на посаду, профіль діяльності за якою збігається з науковим ступенем.

Поліцейським, які займають посади, що за профілем діяльності збігаються з науковим ступенем, та одержали науковий ступінь у період виконання службових обов`язків за цими посадами, у тому числі вперше, зазначена доплата встановлюється у визначеному законодавством порядку - у разі присудження наукового ступеня кандидата наук (освітній і водночас перший науковий ступінь доктора філософії) чи доктора наук (другий науковий ступінь).

Підготовка наказу та перевірка відповідності отриманого поліцейським наукового ступеня профілю його діяльності здійснюються кадровими органами.

З диплома кандидата наук ДК №007530, виданого на підставі рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 26.09.2012 року встановлено, що ОСОБА_1 присуджено науковий ступінь кандидата юридичних наук із спеціальністю кримінальний процес та криміналістика; судова експертиза; оперативно-розшукова діяльність.

Рішенням Атестаційної комісії колегії міністерства освіти і науки України від 26.02.2015 року ОСОБА_1 присвоєно вчене звання доцента кафедри кримінального процесу.

Як вже зазначалось судом, позивач в спірний період з січня 2018 по грудень 2019 року проходила службу в органах поліції на посаді слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУПН в Харківській області. Таким чином, займана в цей період роботи посада позивача відповідає спрямованості наукового ступеню, здобутого позивачем.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що Головне управління Національної поліції в Харківській області при прийнятті на посаду ОСОБА_1 протиправно не встановили їй доплату за науковий ступінь, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині слід вважати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області провести перерахунок і виплату грошового забезпечення позивачу з урахуванням 50% надбавки за стаж служби в поліції за вересень-грудень 2019 року, премії за грудень 2019 року та одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав та мотивів.

Згідно правової позиції щодо визначення стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки чи одноразової грошової допомоги, що висловив Верховний Суду у постанові від 19 листопада 2019 року по справі №520/903/19 вбачається, що обчислення стажу служби в поліції врегульовано статтею 78 Закону України "Про Національну поліцію", частина 2 якої містить перелік посад (періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції. У пункті 32 Верховний суд зазначив: "при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи ч.2 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію", якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції".

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон 2262-ХІЇ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею І2 Закону 2262-ХІІ визначено осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону. Так, в абзаці 1 статті І2 Закону 2262-ХІІ визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи.

В пункті "ж" статті І2 Закону 2262-ХІІ до таких осіб віднесено державних службовців та працівників навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Частиною 3 статті 17 Закону 2262-ХІІ до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті І2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь- яких посадах.

З наведеного вбачається, що законодавець дозволив враховувати стаж роботи в навчальних закладах до стажу служби в міліції для призначення пенсії особам, які звільнилися зі служби в міліції та продовжили працювати в навчальному закладі МВС і цей стаж повинен враховуватися тільки у разі звільнення з роботи в навчальному закладі МВС на пенсію, а не для цілей збільшення розміру грошового забезпечення працюючого поліцейського чи збільшення розміру грошової допомоги при звільненні.

Стосовно позовних вимог про зменшення розміру преміювання позивача в грудні 2019 року необхідно зазначити наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини першої статті 105 Закону, фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Згідно частини першої статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Частиною другою цієї статті передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України,

Схему посадових окладів поліцейських за спеціальним званням поліцейських затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (Далі - Постанова № 988).

Відповідно до пункту першого Постанови №988, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом другим пункту четвертого цієї постанови надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Аналогічні положення містяться у пункті 12 розділу 2 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, в якому визначено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", наказів МВС України від 06.04.2016 №260 "Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС зі специфічними умовами навчання" та від 20.04.2017 №326 "Про затвердження Змін до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.09.2019 №1615 затверджено Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Зі змісту Положень випливає, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань з урахуванням специфіки і показників преміювання та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.

Фонд преміювання утворюється в межах коштів на грошове забезпечення поліцейських.

Виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з премією.

Виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, нарахування та виплата премії поліцейським проводиться у межах, рекомендованих граничних розмірів грошового забезпечення, встановлених окремими листами Національної поліції України.

Не допускаються випадки безпідставного збільшення або зменшення розміру грошового забезпечення поліцейським, які виявили бажання, звільнитися зі служби в поліції, а саме розміру преміювання в місяцях, що передують звільненню.

Керівники структурних підрозділів (або особи, які виконують обов`язки таких керівників) до 25 числа місяця, за який установлюється премія, готують списки про розміри преміювання поліцейських, враховуючи виконання показників преміювання, підписують їх та подають до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - УФЗБО).

На підставі цих списків видається наказ про затвердження розмірів преміювання поліцейських ГУНП.

З метою належного застосування цього Положення про преміювання та стимулювання поліцейських, які дотримуються високого професійного при виконанні поставлених завдань, дозволяється преміювання поліцейських понад установлені граничні розміри грошового забезпечення виключно за погодженням з Національною поліцією в межах видатків, виділених на утримання Головного управління Національно поліції в Харківській області з урахуванням листів, вказівок, доручень Національної поліції України.

Листом Національної поліції України від 21.01.2019 №151/29/3/01-2019 "Про планування видатків на грошове забезпечення у 2019 році" територіальним органам Національної поліції доведено рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення та заробітної плати.

Так, рекомендований граничний розмір грошового забезпечення в 2019 році за посадою слідчого СУ ГУНП в Харківській області складає за наявності стажу служби 22-25 років та спеціального звання підполковник поліції становить 14227 грн.

Листом Національної поліції України від 16.12.2019 №14542/01/29-2019 "Про здійснення нарахування грошового забезпечення та заробітної плати в грудні 2019 року" вказано, що відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", від 18.01.2017 №15 "Питання оплати праці працівників державних органів", від 30.08.2002 №1298 "Про оплату праці працівників на основі єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, організацій окремих галузей бюджетної сфери" керівникам органів та установ поліції надано право здійснювати преміювання згідно із затвердженими ними положеннями про преміювання поліцейських, державних службовців та осіб цивільного персоналу та залежно від особистого вкладу в загальні результати служби (роботи) і наявного фонду грошового забезпечення (заробітної плати), а також установлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати (надбавка за інтенсивність праці).

Враховуючи зазначене, а також з метою реалізації прав керівників органів і установ, що належать до сфери управління Національної поліції, передбачених вказаними постановами, керівництвом Національної поліції прийнято рішення про додаткове розподілення органам та установам, що належать до сфери управління Національної поліції, відкриті асигнування загального фонду державного бюджету для виплати грошового забезпечення та заробітної плати.

Одночасно наголошено на необхідності здійснення преміювання відповідно до положень про преміювання, затверджених наказами органів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції з та вжиття заходів з метою запобігання збільшенню додаткових витрат бюджетних коштів, зокрема недопущення завищення витрат на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та здійснення її виплати у 2020 році за 2019 рік.

Таким чином розмір грошового забезпечення позивача, в тому числі премії, встановлювався у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", наказу МВС України від 06.04.2016 №260 "Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних, закладів МВС зі специфічними умовами навчання", Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області, в межах рекомендованого граничного розміру грошового забезпечення за займаною посадою, з урахуванням: листів, вказівок. доручень Національної поліції України. Премію нараховано та виплачено на підставі списку, поданого керівником структурного підрозділу, відповідно до вимог Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 25.09.2019 №1615.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Витрати зі спалти судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 3 статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії службу в органах внутрішніх справ, поліції, період роботи на посаді доцента кафедри кримінального процесу Харківського національного університету внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 01.03.2016.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії службу в органах внутрішніх справ, поліції, період роботи на посаді доцента кафедри кримінального процесу Харківського національного університету внутрішніх справ з 07.11.2015 по 01.03.2016 та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення з урахування доплати за науковий ступінь кандидата наук з січня 2018 по грудень 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко