Справа № 495/5527/20
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/5527/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 вересня 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря - Славич Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області адміністративну справу за позовом Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про продовження терміну затримання до завершення процедури розгляду заяви про набуття статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України Довбеус К. звернувся 15.09.2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом, в якому просить продовжити строк затримання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розгляду заяви про набуття статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС.

В обґрунтування адміністративного позову представник зазначає, що 24.03.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом було прийнято рішення про затримання відповідача громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до завершення процедури розгляду заяви про набуття статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, з якої вбачається, що він відмовився від подання заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2020 року було прийнято рішення про затримання відповідача, який назвався громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 до завершення процедури розгляду заяви про набуття статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

02.04.2020 року громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та притягнений до адміністративної відповідальності Роздільнянським районним судом Одеської області (постанова Роздільнянського районного суду Одеської Області від 02.04.2020 у справі № 511/570/20).

Відповідно до статті 5 та частини першої статті 29 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» 25.03.2020 Білгород-Дністровським прикордонним загоном направлено на електронну адресу Головного управління ДМС України в Одеській області повідомлення про звернення за захистом громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 . 30.03.2020 також було направлено оригінали заяви та додатків до неї.

07.04.2020 року на адресу Білгород-Дністровського прикордонного загону надійшов лист з Головного управління ДМС України в Одеській області від 27.03.2020 № 5100.5.1-3724/51.3- 20 «Щодо звернення за міжнародним захистом громадян Сирії та Ірану». У відповідь на вказаного листа 10.04.2020 Білгород-Дністровським прикордонним загоном направлено переопрацьовані заяви арабською мовою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також було повідомлено про можливість організації відео або аудіо конференції з громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 .

24.07.2020 року на адресу Білгород-Дністровського прикордонного загону надійшов лист з Головного управління ДМС України в Одеській області від 16.07.2020 № 5100.5.1-7353/51.3- 20 «Щодо звернення за міжнародним захистом, повторно». У вказаному листі, зокрема повідомлено, що відповідно до доручення ДМС від 11.03.2020 № Д/37/1-20 в територіальних органах ДМС запроваджено карантинні заходи, зокрема призупинено прийом заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від осіб, які утримуються в установах виконання покарань чи інших місцях обмеження свободи, прийом та подальший розгляд таких клопотань буде поновлено після скасування карантинних заходів в Україні.

Судом встановлено, що відповідач не має документів на право проживання в Україні. Наявними у справі матеріалами підтверджується, що граничний строк затримання відповідача закінчився 20.09.2020 року.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.

Частиною 2 ст.289 КАС України передбачено, що такий захід як затримання іноземця, також застосовуються адміністративним судом за позовом органів охорони державного кордону до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Згідно з ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Порядок правового регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року № 3671-VI (далі - Закон № 3671-VI).

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності альтернативних умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є: 1) або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, 2) або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. При цьому, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року у справі №743/1263/17 та від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2020 р. у справі № 743/698/20.

Згідно підпункту 1 пункту 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 14.03.2020 № 287-р тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, а також тимчасово припинено пішохідне сполучення у пунктах пропуску через державний кордон.

Враховуючи по-перше, те, що особа Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ідентифікована належним чином, по-друге, те, що безпідставним є посилання прикордонного загону на карантинні обмеження та закриття державного кордону на час пандемії коронавірусу, неприйння заяв щодо надання статусу сбіженця міграційною службою, так як це не є підставою для продовження строку затримання іноземця, адже не відносяться до умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення іноземця, передбачених приписами ч. 13 ст. 289 КАС України, які є вичерпними, по-третє, те, що продовження строку затримання відповідача, без належних та вичерпних на те підстав, не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже, покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом, на думку суду, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову та продовження строку затримання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про продовження терміну затримання до завершення процедури розгляду заяви про набуття статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту - відмовити.

Звільнити громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС», яка знаходиться за адресою: 56525, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Мартинівське, вул. Європейська, 1).

Рішення суду звернути до негайного виконання відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 371 КАС України

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: