Справа № 160/11081/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 вересня 2020 року Справа № 160/11081/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Ванжі Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) до приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Ванжі Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , в якій позивачі просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження №62840188, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №205/863/19, виданого 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №62840188, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №205/863/19, виданого 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження №62840286, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №205/863/19, виданого 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження №62840240, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №205/863/19, виданого 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2020 року про арешт майна боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчих листів, виданих 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2020 року про арешт коштів боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчих листів №205/863/19, виданих 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 року зазначена вище справа розподілена судді Туровій О.М.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі встановлено, що позовну заяву ФОП ОСОБА_1 слід повернути позивачеві на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України, з огляду на таке.

З матеріалів позовної заяви слідує, що позивач є боржником у виконавчих провадженнях №62840188, №62840286 та №62840240, відкритих з примусового виконання виконавчих листів, виданих 05.08.2020р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього суду від 25.10.2019р. у цивільній справі №205/863/19 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів в розмірі 73857,00грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4627,65грн. та судового збору у розмірі 738,57грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11635,40грн., які в подальшому об`єднані у зведене виконавче провадження №62840409. Позивач не погоджується з постановами відповідача про відкриття виконавчих проваджень №62840188, №62840286 та №62840240 та з постановами про накладення арешту на майно боржника і на кошти боржника, винесеними в рамках зведеного виконавчого провадження, а також з постановою про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №62840188, тому просить визнати їх протиправними і скасувати.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України.

З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця чи приватного виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні приписів ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавців щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Справи за позовами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та приватного виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) належать до справ адміністративної юрисдикції незалежно від суб`єкта звернення до суду.

Як слідує з матеріалів справи, виконавчі провадження №62840188, №62840286 та №62840240, які в подальшому об`єднані у зведене виконавче провадження №62840409, відкриті з примусового виконання виконавчих листів, виданих 05.08.2020р. Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього суду від 25.10.2019р., ухваленого в цивільній справі №205/863/19.

При цьому, суд зауважує, що у зведене виконавче провадження №62840409 об`єднано саме виконавчі провадження №62840188, №62840286 та №62840240 по виконанню одного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2019р., ухваленого в цивільній справі №205/863/19, тобто виконавчі провадження по виконанню рішення суду однієї юрисдикції (цивільної).

Таким чином, примусове виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2019р. в цивільній справі №205/863/19 на підставі виданих цим судом виконавчих листів про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів в розмірі 73857,00грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4627,65грн. та судового збору у розмірі 738,57грн. і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11635,40грн., є примусовим виконанням приватним виконавцем судового рішення на підставі виконавчих документів, виданих загальним судом цивільної юрисдикції, а позивачем у даному випадку, як стороною відповідного виконавчого провадження (боржником), оскаржуються рішення виконавця про відкриття виконавчих проваджень з виконання цих виконавчих листів та про накладення арешту на майно і кошти боржника у зведеному виконавчому провадженні, в якому об`єднано вищевказані виконавчі провадження по виконанню рішення суду однієї юрисдикції (цивільної), а тому відповідно до положень частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» такі рішення (постанови) приватного виконавця підлягають оскарженню позивачем до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Зокрема, такий порядок передбачено ст.ст.447-451 ЦПК України.

Так, ст.447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст.450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

При цьому, суд враховує, що юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об`єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, в такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.03.2018р. у справі №660/612/16-ц (провадження №14-19цс18).

Зважаючи на те, що у даному випадку ФОП ОСОБА_1 , зокрема, оскаржує постанови приватного виконавця, прийняті у виконавчих провадженнях, які згодом об`єднані в одне зведене виконавче провадження, у якому об`єднано виконавчі провадження по виконанню рішення суду однієї юрисдикції, щодо виконання судового рішення, прийнятого у порядку цивільного судочинства, на підставі виданих цим судом виконавчих листів, при цьому, позивач є стороною цих виконавчих проваджень (боржником), таким чином, в цій частині справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, поряд із вищевказаними позовними вимогами, які підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, ФОП ОСОБА_1 заявлено і позовну вимогу, яка підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а саме: вимогу про визнання протиправною та скасування постанови від 17.08.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №62840188, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №205/863/19, виданого 05.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року (справа №127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа №161/8267/17) та інших.

Отже, у даному випадку позивачем об`єднано в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Водночас, ч.4 ст.172 КАС України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що у даному випадку позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог внаслідок об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення ФОП ОСОБА_1 його позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись статтями 169, 172, 287, 248, 256 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Ванжі Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправними і скасування постанов повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова