Справа № 640/16620/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 640/16620/19

адміністративне провадження № К/9901/36166/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу №640/16620/19

за позовом Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови

за касаційною скаргою Служби автомобільних доріг у Донецькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року, прийняте у складі головуючого судді: Катющенка В.П., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року, прийняту у складі головуючого судді: Безименної Н.В., суддів: Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2019 року Служба автомобільних доріг у Донецькій області звернулась до суду із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.12.2018 № 57975656;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 26.12.2018 № 57975656 про стягнення виконавчого збору.

2. Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказував на те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), якими передбачено стягнення виконавчого збору з боржника в розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми в разі здійснення органами державної виконавчої служби фактичного виконання судового рішення у межах виконавчого провадження.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили про те, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 26.12.2018 № 57975656 є законною та обґрунтованою, оскільки у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

5. Суди вказували на те, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати в рамках процедури примусового виконання рішення, отже, державний виконавець мав правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись із рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Службою автомобільних доріг у Донецькій області подано касаційну скаргу.

7. Позивач у касаційній скарзі просить скасувати зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю або направити адміністративну справу на новий судовий розгляд.

8. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належну оцінку положенням статті 37 Закону №1404-VIII та не враховано те, що стягненню державним виконавцем виконавчого збору передує фактичне стягнення суми боргу з боржника, отже, десятивідсотковий розмір виконавчого збору вираховується з реально стягнутої суми, а не з тієї суми, яка тільки підлягає примусовому стягненню, як це вчинив відповідач.

9. Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилався на викладену у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі №520/5696/14-ц, постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року №910/1587/13, постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року №761/11524/15-ц правову позицію про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та фактичне виконання цього рішення.

IV. Позиція інших учасників справи

10. Відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

11. Службою автомобільних доріг у Донецькій області подано письмові пояснення, в яких, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі №2540/3203/18, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги або направити адміністративну справу на новий розгляд.

V. Рух справи у суді касаційної інстанції

12. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу 23 грудня 2019 року передано для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючий суддя), Калашнікової О.В., Мельник-Томенко Ж.М.

13. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою Служби автомобільних доріг у Донецькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року.

14. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 15 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні на 17 вересня 2020 року.

15. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 вересня 2020 року суддю Калашнікову О.В. замінено на суддю Уханенка С.А. на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 15 вересня 2020 року №1721/0/78-20.

16. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16 вересня 2020 року суддю Уханенка С.А. замінено на суддю Радишевську О.Р. на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 16 вересня 2020 року №1734/0/78-20

VI. Стислий виклад обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

15. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України В.А. Яковенком відкрито виконавче провадження ВП № 57975656 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/2838/17 від 21 червня 2018 року про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (боржник) на користь ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» (стягувач) боргу у розмірі 31 425 333,30 грн.

16. Разом із постановою про відкриття виконавчого провадження 26 грудня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову ВП № 57975656 про стягнення виконавчого збору в розмірі 3164290,81 грн.

17. На підставі заяви стягувача ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» від 10 січня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову від 15 січня 2019 року ВП № 57975656 про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у пункті 2 якої зазначено про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору № 57975656 від 26 грудня 2018 року.

18. 22.01.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №58162404 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2018 року № 57975656 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3 164 290, 81 грн.

VIІ. Джерела права й акти їхнього застосування

19. Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (у редакції, яка діє з 08 лютого 2020 року).

Пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення». Установити, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

20. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року до 08 лютого 2020 року).

Частина третя статті 3. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 9. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

21. Конституція України від 28 червня 1996 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIІІ (далі - Закон №1404-VIІІ; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Приписами пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

VІІІ. Позиція Верховного Суду

23. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

24. Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

25. Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

26. Необґрунтованими є доводи касатора про те, що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження є саме фактичне примусове стягнення суми коштів, оскільки позивач посилається на правові норми Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII).

27. Верховний Суд не приймає також посилання скаржника на судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі №2540/3203/18, постановах Верховного Суду від 15 лютого 2018 року по справі №910/1587/13, від 18 квітня 2018 року по справі №761/11524/15-ц, оскільки у вказаних постановах для вирішення спірних правовідносин суд керувався нормами Закону №1404-VІІІ, які були чинними до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII.

28. З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у державного виконавця не було підстав не зазначати про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

29. Як правильно встановлено судами першої та апеляційної інстанції, постановою державного виконавця від 15.01.2019 ВП №57975656 було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, а тому, враховуючи, що виконавчий збір у цьому провадженні стягнуто не було, державний виконавець мав всі підстави для винесення постанови про його стягнення відповідно до вимог частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII винести постанову про його стягнення.

30. Верховний Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України В.А. Яковенко діяв на підставі та в межах своїх повноважень.

31. Верховний Суд уважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

32. Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

33. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

IХ. Судові витрати

34. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області залишити без задоволення.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року в справі №640/16620/19 залишити без змін.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Кашпур

Судді: О.Р. Радишевська

Ж.М. Мельник-Томенко