Справа № 705/2320/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/2320/17 Головуючий у 1 інстанції: Годік Л.С.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Василенка Я.М.

Шурка О.І.

За участю секретаря Горяінової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уманської міської ради Черкаської області, треті особи - Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області, ОСББ "Умань-Комарова,4" про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсною реєстрацію прав власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради Черкаської області, треті особи - Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області, ОСББ "Умань-Комарова, 4", в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уманської міської ради від 23 вересня 2016 року №3.45-17/7 «Про надання Управлінню праці та соціального захисту населення Уманської міської ради нежитлових приміщень на праві довгострокового безоплатного користування» в частині надання Управлінню праці та соціального захисту населення Уманської міської ради довгостроково на праві безоплатного користування об`єкт міської комунальної власності - нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 119,9 кв.м. в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати недійсною державну реєстрацію за Уманською міською радою права власності на нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 120,4 кв.м., які розташовані в підвальному приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за №18783303.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Уманської міської ради, треті особи: Управління праці та соціального захисту населення, ОСББ «Умань-Комарова, 4» про визнання протиправним та скасування рішення Уманської міської ради, визнання недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно закрито.

Не погодившись з ухвалою суду, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України, виходив з того, що даному в випадку спірні правовідносини не допускають правонаступництва, так як, ОСОБА_1 має право особисто звернутися до суду з позовом у разі порушення її прав рішенням Уманської міської ради від 23 вересня 2016 року № 3.45-17/7.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Оскільки, провадження у даній справі судом першої інстанції було закрито на підставі норм Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що, при винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу п.п. 1,2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 жовтня 2019 року по справі №826/7002/17 зазначив наступне: «…Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів. Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто, випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчої-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Уманської міської ради від 23 вересня 2016 року №3.45-17/7 «Про надання Управлінню праці та соціального захисту населення Уманської міської ради нежитлових приміщень на праві довгострокового безоплатного користування» та просить визнати недійсною державну реєстрацію за Уманською міською радою права власності на нежитлові підвальні приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що спір у даній справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду та вважає його помилковим, оскільки, вирішення питання правонаступництва знаходиться поза межами компетенції суду адміністративної юрисдикції, адже, безпосередньо пов`язане з обставинами щодо встановлення наявності/законності майнових прав сторони, порушення яких стало передумовою для звернення до суду за їх захистом.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №820/1272/17

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що даний спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вірно закривши провадження у справі, суд першої інстанції помилково зазначив, як підставу для закриття, відсутність правонаступництва у спірних правовідносинах.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі, однак, з тих підстав, що спір у даній справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, а тому, мотивувальну частину ухвалу суду першої інстанції слід змінити.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вірно по суті вирішивши справу, ухвалив рішення з помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині щодо підстав закриття провадження у справі.

Згідно частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити апелянту право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Василенко Я.М.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2020 р.