Справа № 295/3516/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/3516/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слюсарчук Н.Ф.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

14 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції Прокопчука Віктора Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції Прокопчука Віктора Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК №2226440 по справі про адміністративне правопорушення від 10.03.2020 року.

Водночас, позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2020 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову серії ЕАК №2226440 по справі про адміністративне правопорушення від 10.03.2020 року, складену Інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Прокопчуком Віктором Олександровичем та закрито провадження по справі.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач, пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, відзначив помилковість висновків суду першої інстанції, які базуються на неповному дослідженні наданих доказів, що у своїй сукупності засвідчують факт понесення витрат на правничу допомогу адвоката саме в межах даної справи.

Водночас позивачем заявлено про включення до судових витрат на професійну правничу допомогу, які слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, ще й витрат, понесених ним в зв`язку з отриманням правничої допомоги для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідач та третя особа правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористались.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 та постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

З матеріалів справи встановлено, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Потійчук О. В. на підставі договору про надання правової допомоги № 13/03/20 від 13 березня 2020 року.

На підтвердження викладених у заяві вимог, до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 13/03/2020 від 13 березня 2020 року, укладений між адвокатом Потійчук О. В. та позивачем, Акт №1 про прийняття - передачу наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №13/03/20 від 19.03.2020 року та копія посвідчення адвоката.

Разом із тим, документів, які б свідчили про фактичну оплату позивачем витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвокатом Потійчук О.В. на виконання договору № 13/03/2020 від 13 березня 2020 року, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) позивачем суду надано не було.

При цьому, матеріали справи не містять також і жодних доказів надання адвокатом будь-якого рахунку замовнику, в даному випадку позивачу, для здійснення оплати наданих ним послуг.

Щодо заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем в результаті апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, судова колегія зазначає наступне.

Надання заявником Додаткової угоди №1 до Договору №13/03/20 про надання правової допомоги від 22.06.2020 року, якою сторони погодили обсяг дій та заходів, які Адвокат має вчинити задля звернення до Сьомого апеляційного адміністративного суду, Акту № 2 про прийняття - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №13/03/20 від 22.06.2020 року, ордеру №48481 на надання правової допомоги та копії посвідчення адвоката не доводять факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу та сплату гонорару адвокату в сумі 3500 грн.

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі вищевказаного Акту №2 адвокатом було надано позивачу послуг на суму 3500 грн. При цьому, жодних доказів надання адвокатом будь-якого рахунку замовнику, в даному випадку позивачу, для здійснення оплати наданих ним послуг матеріали апеляційної скарги не містять, як не містять і жодного доказу в підтвердження фактичної сплати адвокату вартості наданої нею правничої допомоги в сумі 3500 грн.

До того ж, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

В даному випадку, судова колегія зауважує про безпідставність включення до суми вартості послуг на правничу допомогу вартості послуг адвоката на попереднє опрацювання матеріалів, консультації та формування правової позиції, оскільки вказані дії є складовими процесу підготовки представництва Адвокатом інтересів позивача на стадії розгляду справи судом першої інстанції та, на переконання судової колегії, не можуть бути кваліфіковані як окремо визначені дії в даній справі і на стадії її апеляційного розгляду.

Так, зокрема, опрацювання адвокатом матеріалів справи та формування правової позиції у справі були включені і до вартості послуг адвоката, що отримані позивачем під час подання позовної заяви та розгляді справи Богунським районним судом м. Житомира.

Колегія суддів зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

При визначенні відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Таким чином, вищезазначені обставини у своїй сукупності, в тому числі і факт відсутності доказів проведення позивачем фактичної оплати за надані послуги правничої допомоги, ставлять під сумнів відомості, наведені в актах прийому-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правової допомоги №13/03/20 від 13.03.2020 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просив стягнути за рахунок відповідача, задоволенню не підлягала, як така, що є не підтвердженою належними та допустимими доказами.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

В даному випадку, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію Богунського районного суду м. Житомира про недоведеність позивачем вказаних вимог.

Відповідно, не підлягає до задоволення і сума витрат, пов`язаних з отриманням правничої допомоги для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.