Справа № 320/5776/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5776/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Собківа Я.М., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Пенсійний фонд України, про визнання протиправною та нечинною постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Кабінета Міністрів України (далі - відповідач, КМ України) про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 в частині розповсюдження її дії на погашення заборгованості з виплат довічного грошового утримання суддям у відставці (підвищення, компенсації втрати частини доходу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджета та залишаються невиплаченими.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваною постановою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, яким передбачено ведення реєстра судових рішень щодо погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду та перевірку обґрунтованості суми, а його дія поширена на виплату заборгованості довічного грошового утримання суддям у відставці. Вказане, на думку позивача, суперечить нормам 129, 1291 Конституції України, статтям 14, 371, 372 Кодексу адміністративного судочинства України, якими визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для виконання. Окрім того, позивач зазначає, що Кабінетом Міністрів України неправомірно ототожнено пенсійні виплати та довічне грошове утримання суддів у відставці.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне і необ`єктивне дослідження обставин справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не враховано правових позицій Верховного Суду, які знайшли відображення у зразкових справах, та конкретних рішень Європейського суду з прав людини, на які містяться посилання у позові. Так, у зразковій справі №805/402/18 Верховний Суд надав правову оцінку доводам Уряду про наявність у нього повноважень на прийняття нормативно-правових актів, які регулюють питання сплати пенсій, та зазначив про їх безпідставність. Також поза увагою суду залишились рішення Конституційного Суду України, якими встановлено, що довічне грошове утримання судді не є пенсією. Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що оскаржувана постанова протирічить положенням Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити, оскільки місцевим судом в повному обсязі з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а також правильно застосовані норми матеріального і процесуального права.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із закриттям провадження у справі, з таких підстав.

Судом установлено, що 22 серпня 2018 року Кабінет Міністрів України видав постанову №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок), який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Постановою Кабінета Міністрів України від 21 серпня 2019 року №788 дію постанови №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» поширено на виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими.

Саме незгода позивача із розповсюдженням дії постанови Кабінета Міністрів України №649 на погашення заборгованості з виплат довічного грошового утримання суддям у відставці (підвищення, компенасації втрати частини доходу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджета та залишаються невиплаченими, і зумовила звернення до суду з відповідним позовом.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункта 18 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, в цьому Кодексі термін «нормативно-правовий акт» вживається в значенні акту управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Отже, до визначальних ознак нормативно-правового акту в розумінні КАС України віднесено широке коло осіб, на яких він поширюється, обов`язковість, а також багаторазове використання.

Оскаржувана постанова Кабінета Міністрів України відповідає наведеним вище ознакам, отже є нормативно-правовим актом.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень закріплені положеннями статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 зазначеної правової норми право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з частиною 3 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Наведеним положенням кореспондують приписи пункта 6 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суд закриває провадження у справі щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.

Як установлено судом, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №640/5248/19 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Пенсійний фонд України, про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року змінено, а пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Отже, з 22 липня 2020 року нормативно-правовий акт в частині, яка оскаржується позивачем, визнано протиправним та нечинним і рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до положень частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 33, 34, 135, 139, 238, 242-244, 264, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року скасувати. Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного текста шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Я.М. Собків

Л.Т. Черпіцька