Справа № 320/430/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/430/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Безименної Н.В.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Санаторій Україна" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до Дочірнього підприємства "Санаторій Україна" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" про стягнення коштів з банківських рахунків,-

В С Т А Н О В И Л А

Головне управління ДФС у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, в рахунок погашення податкового боргу перед бюджетом у сумі 1 105 005,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з даними податкового обліку у відповідача утворилась заборгованість перед бюджетом у сумі 1 105 005,51 грн. Враховуючи те, що податковим органом було здійснено заходи спрямовані для погашення вказаної податкової заборгованості, однак така залишається не стягнутою, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути її в примусовому порядку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Дочірнє підприємство "Санаторій "Україна" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - відповідач) зареєстрований за адресою: вул. Карла Лібкнехта, буд. 26, м. Ірпінь, смт. Ворзель, Київська область. Відповідач знаходиться на обліку, як платник місцевих податків у Вишгородській ОДПІ.

За результатами діяльності відповідачем до Державного бюджету не сплачено податкову заборгованість в розмірі - 1 578 920,40 грн. (до стягнення заявляється сума в розмірі - 1 105 005,51 грн.) Податковий борг складаються з самостійно задекларованих відповідачем зобов`язань, штрафних санкцій та пені з орендної плати за землю.

1. ПДВ - 806 538,32 грн. відповідачем самостійно за грудень 2017 - червень 2018 задекларовано та несплачено суму в розмірі - 535 600 грн.

Посадовими особами ГУ ДФС у Київській області було проведено перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ. За результатами перевірки було складено акт від 04.04.2018 №396/10-36-56-01/2649621. На підставі вказано акту було прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.05.2018 № на суму - 3203,62 грн. та № на суму - 134 433,34 грн.

Залишок несплаченої пені, нарахованої на підставі ст.129 ПК України, у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених податкових зобов`язань складає - 3009,92 грн.

Також відповідачу на підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2016 по справі №810/5554/15 та рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2017 по справі №810/463/17 про розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу, нараховано та несплачено (в т.ч. пеню за користування режимом розстрочення) - 130 291,44 грн.

Всього: 535 600 + 3203,62 + 134 433,34 + 3009,92 + 130 291,44 = 806 538,32 грн.

2. Податок на прибуток - 109 109,20 грн.

Відповідачем самостійно за результатами звітного 2017 року задекларовано до сплати з податку на прибуток - 133 603 грн., в рахунок яких сплачено лише - 32 410,72 грн. Станом на день звернення до суду по декларації залишається несплаченою сума в розмірі - 101 192,28 грн.

Залишок несплаченої пені, нарахованої на підставі ст.129 ПК України, у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених податкових зобов`язань складає - 4 423,56 грн.

Також відповідачу на підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2016 по справі №810/5554/15 та рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2017 по справі №810/463/17 про розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу, нараховано та несплачено (в т.ч. пеню за користування режимом розстрочення) - 3 493,36 грн.

Всього: 101 192,28 + 4423,56 + 3493,36 = 109 109,20 грн.

3. Земельний податок - 173 551,86 грн.

Відповідачем самостійно подано декларацію з плати за землю на 2018 рік, якою задекларовано до сплати річну суму - 230 371,82 грн. За 5 місяців з березня по липень 2018 нараховано та несплачено - 95 988,25 грн.

Також відповідачу на підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2016 по справі №810/5554/15 та рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2017 по справі №810/463/17 про розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу, нараховано та несплачено (в т.ч. пеню за користування режимом розстрочення) - 77 563,61 грн.

Всього: 95 988,25 + 77 563,61 = 173 551,86 грн.

4. Надходження від викидів забруднюючих повітря - 15 806,13 грн.

Так Відповідачем самостійно було визначено та несплачено податкові зобов`язання в деклараціях з екологічного податку від 17.11.2016, від 30.01.2017, від 10.05.2017, від 12.09.2017, від 13.11.2017, від 06.02.2018, від 11.05.2018 та від 09.08.2018 на загальну суму - 10 822,50 грн.

Також посадовими особами Вишгородської ОДПІ було проведено податкову перевірку за результатами якої було складено Акт від 28.11.2016 №1512/12- 00/2649621. На підставі вказаного акту було прийнято податкове повідомлення- рішення від 28.11.2016 № на суму - 1020 грн. (з яких сплачено - 622,79 грн.) Заборгованість по ППР - 397,21 грн.

Крім того, відповідачу на підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2016 по справі №810/5554/15 та рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2017 по справі №810/463/17 про розстрочення виконання судових рішень про стягнення податкового боргу, нараховано та несплачено (в т.ч. пеню за користування режимом розстрочення) - 4 586,42 грн.

Всього: 10822,50 + 397,21 + 4586,42 = 15 806,13 грн.

Відтак податковий борг по Відповідачу становить - 1 105 005,51 грн.

У добровільному порядку відповідач узгоджені податкові зобов`язання не сплачує. На виконання вимог ст.59 ПКУ контролюючим органом було направлено відповідачу податкову вимогу від 09.02.2015 №17-23.

Контролюючим органом було здійснено всі заходи спрямовані для погашення податкової заборгованості. Однак, вищевказані дії ГУ ДФС у Київській області не призвели до повного погашення податкового боргу, що стало підставою для звернення до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки у позивача перед бюджетом виникла заборгованість, то позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

В свою чергу, у відповідності до норм абзацу 1 пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень.

В силу вимог підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання є податковим боргом.

Доказів сплати визначеної суми податкового зобов`язання у встановленому порядку до суду не надано, а тому, спірна сума заборгованості вважається податковим боргом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом надіслано відповідачу податкова вимога від 09.02.2015 №17-23, яка отримані представником відповідача 04.03.2015 відповідно, про що свідчать копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем належних доказів про сплату податкових зобов`язань у розмірі 1 105 005,51 грн., як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, не надано, як і не надано доказів щодо оскарження зазначених податкових вимог, а тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню, що вірно встановлено судом першої інстанції

При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Санаторій Україна" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця"- залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Н.В. Безименна

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.