Справа № П/320/557/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року м. Київ справа №П/320/557/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій, скасування вимог та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність та протиправними наступні дії ГУ ДФС Київської області:

- нарахування єдиного внеску (ЄВ) ОСОБА_1 на протязі 2014-2019 рр.;

- стягнення сплати ЄВ за 2013-2014 рр. - 3335,00 грн. (за кодом 101);

- стягнення сплати ЄВ за 2018 р. - 3500,00 грн. (за кодом 101);

- стягнення ЄВ за 2019 р. - 11331,37 грн. (за кодом 101,147,140);

- нарахування штрафних санкцій за рішенням № від 20.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на суму 13970,20 грн.;

- невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 щодо скасування вимоги про сплату ЄВ за період 2013-2018 рр.;

- з оформлення вимоги №Ф-729-17/16 від 04.10.2017 на суму 15747,95 грн.;

- з оформлення вимоги №Ф-729-17-У від 04.12.2018 на суму 15418,01 грн., в т.ч. за період, що частково був включений у вимогу №Ф-729-17/132 від 23.08.2018, яка була скасована рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019;

- з оформлення вимоги датою від 04.12.2018, що є попередня на місяць чим вказаний період стягнення та пописаний у вимозі станом на 24.01.2019, тобто наперед на місяць в період розгляду адміністративної справи №320/5607/18;

- з оформлення вимоги №Ф-729-17/1468 від 08.08.2019 на суму 23636,71 грн. з застосування рішення № від 20.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі на суму 13970,20 грн.;

- відсутність скасування та відзив з ДВС вимог №Ф-729-17/16 від 04.10.2017 на суму 15474,95 грн. та №Ф-729-17-У від 04.12.2018 на суму 15418,01 грн. та повернення ОСОБА_1 стягнутих за даними вимогами коштів;

2) скасувати вимогу ГУ ДФС у Київській області №Ф-729-17/1468 від 08.08.2019 на суму 23636,71 грн. та рішення №011682506 від 20.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на суму 13970,20 грн. по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як незаконне і протиправне та безпідставно прийняте;

3) зобов`язати ГУ ДПС у Київській області повернути ОСОБА_1 стягнуті кошти по сплаті ЄВ за 2013-2014 рр. - 3335,00 грн. (за кодом101); по сплаті ЄВ за 2018 р. - 3500,00 грн. (за кодом 101); по сплаті ЄВ за 2019 р. - 11331,37 грн. (за кодом 101,147,140).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що Головним управління ДФС у Київській області у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 єдиного соціального внеску були виставлені вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17/16, від 04.12.2018 Ф-729-17У, від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.06.2019 №.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем зазначених документів, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного соціального внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464), що вже було раніше встановлено рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що критерієм звільнення від сплати єдиного внеску, разом з фактом отримання пенсії, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком.

Відповідач зауважив, що ФОП ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, тобто громадянином, який вийшов на пенсію у 1994 році за вислугою років, а не за віком, та не досягнув на момент призначення пенсії загального пенсійного віку.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного соціального внеску контролюючим органом були прийняті вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17/У, від 23.08.2018 №Ф-729-17/132, від 14.12.2018 №Ф-729-17/У, від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 20.06.2019 №.

Так, відповідач повідомив, що підставою для прийняття вимоги по сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 на суму 23636,71 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій та пені від 20.06.2019 № на суму 13970,20 грн. була наявність у ОСОБА_1 заборгованості з єдиного соціального внеску за період з IV кварталу 2016 року по І квартал 2019 року.

Відповідач повідомив, що на виконання вимог рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 Головним управлінням ДФС У Київській області було проведено коригування в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску та зменшено суму боргу на 20518,01 грн.

Станом на 29.02.2020 переплата становить 1504,75 грн., у зв`язку з цим, вимоги від 04.10.2017 №Ф-729-17/У, від 23.08.2018 №Ф-729/17/132, від 04.12.2018 №Ф-729-17/У, від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 вважаються відкликаними, що виключає їх протиправність та свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Присутній у підготовчому засіданні 12.03.2020 позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, а також заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідач у підготовче засідання, призначене на 12.03.2020, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

Враховуючи клопотання позивача та неявку відповідача, повідомленого належним чином про час, дату та місце судового засідання, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 13.03.2013 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 позивач отримує пенсію за вислугу років починаючи з 15.10.1994 (а.с.63).

З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2014 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області із заявою, у якій повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 йому виповнилось 60 років. У вказаній заяві позивач просив не нараховувати йому єдиний внесок з 01.06.2014. Заява була отримана та зареєстрована контролюючим органом 20.05.2014, про що свідчить штамп у нижньому правому куті заяви (а.с.71).

04.10.2017 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-729-17/16У, якою позивачу станом на 31.07.2017 визначено заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 15474,95 грн. (а.с.75).

Вказана вимога була отримана позивачем 30.10.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення (а.с.75).

23.08.2018 Головним управління ДФС у Київській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-729-17/132, якою позивачу визначено до сплати заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 22156,13 грн. Вимога була вручена позивачеві 05.10.2018 (а.с.110).

04.12.2018 Головним управління ДФС у Київській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-729-17У, якою позивачу визначено до сплати заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 15418,01 грн. (а.с.74).

При цьому, згідно з наданим відповідачем корінцем зазначеної вимоги (від 04.12.2018 №Ф-729-17У) визначена нею сума недоїмки станом на 24.01.2019 становить 17018,01 грн. (а. с. 111).

20.06.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, яким позивачу за період з 21.10.2014 по 14.06.2019 нараховано штраф у розмірі 1887,09 грн. та пеню у розмірі 12083,11 грн. (а.с.72).

08.08.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято вимогу про сплату богу (недоїмки) №Ф-729-17/1468, яким позивачу визначено суму заборгованості з єдиного соціального внеску у сумі 23636,71 грн., з яких: основний борг - 9666,51 грн., штраф - 1887,09 грн. та пеня - 12083,11 грн. (а.с.73).

У позовній заяві позивач повідомив, що 19.12.2019 йому стало відомо про наявність відкритих виконавчих проваджень з виконання спірних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13.12.2017 державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Євгенієм Сергійовичем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №55351063 з виконання вимоги Головного управління ДФС у Київській області від 04.10.2017 №Ф-729-17/16 (а.с.88).

30.09.2019 державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Євгенієм Сергійовичем в рамках виконавчого провадження №55351063 було прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (а.с.91).

05.02.2019 державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенцем Євгенієм Сергійовичем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №58272137 з виконання вимоги Головного управління ДФС у Київській області від 04.12.2018 №Ф-729-17У (а.с.89).

16.12.2019 державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сидоренко Вікторією Юріївною в рамках виконавчого провадження №58272137 було прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом,та належить боржнику, ОСОБА_1 (а.с.90).

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача щодо прийняття спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2462 (в редакції до 28.12.2014) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 (в редакції від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №2464 (в редакції до 11.10.2017) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII , яка набрала чинності з 11.10.2017) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 03.07.2003 №1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 даного Закону визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, із набранням чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VIII (11.10.2017 року) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, також звільняються від сплати за себе єдиного внеску у разі отримання пенсії та при досягненні віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV).

При цьому, суд наголошує, що буквальне тлумачення зазначеної редакції частини четвертої статті 4 Закону №2464 свідчить, що досягнення відповідного віку та отримання пенсії не є взаємопов`язаними обставинами, тобто умова досягнення пенсійного віку за статтею 26 Закону №1058-IV не пов`язана із необхідністю отримання пенсії саме за віком та саме за Законом №1058-IV. Підставами для застосування до фізичної особи - підприємця положень частини четвертої статті 4 Закону №2464 у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII, є досягнення віку 60 років та отримання будь-якого виду пенсії.

Водночас, сам лише факт отримання пенсії за вислугу років, без наявності в особи статусу особи з інвалідністю та/або недосягнення нею 60 років, не дає підстав для застосування частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI щодо звільнення від сплати єдиного внеску.

Частиною другою статті 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до частини десятої-одинадцятої статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що він звільнений від сплати єдиного соціального внеску, оскільки він, перебуваючи на пенсії за вислугу років, досяг пенсійного віку.

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 23.08.2018 №Ф-729-17/132 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 22156,13 грн. (а.с.66-68).

У вказаному судовому рішенні Київський окружний адміністративний суд зазначив, що у позивача з досягненням 60 років, 07.05.2014, виникло право на призначення пенсії за віком, а тому на ОСОБА_1 поширюються пільги, закріплені ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, які звільняють від сплати єдиного внеску.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019 апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) було повернуто апелянту.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 набрало законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти, встановлені вищевказаним судовим рішенням, які підтверджують, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464, визнаються судом преюдиціальними та не потребують повторного доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Київській області були прийняті вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17/У, від 23.08.2018 №Ф-729/17/132, від 14.12.2018 №Ф-729-17/У та від 08.08.2019 №Ф-729/17/1468 та рішення від 20.06.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою прийняття ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17 була наявність у ОСОБА_1 боргу з єдиного соціального внеску у сумі 15474,95 грн., яка утворилась за наступні періоди:

- за ІІІ квартал 2014 року - 891,48 грн.;

- за IV квартал 2014 року - 1267,95 грн., сума боргу - 2159,43 грн.;

- за І квартал 2015 року - 1267,95 грн., сума боргу - 3427,38 грн.;

- за ІІ квартал 2015 року - 1267,95 грн., сума боргу - 4695,33 грн.;

- за ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн., сума боргу - 6018,80 грн.;

- за IV квартал 2015 року - 1434,51 грн., сума боргу - 7453,31 грн.;

- за І квартал 2016 року - 909,48 грн., сума боргу - 8362,79 грн.;

- за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн., сума боргу - 9303,95 грн.;

- за ІІІ квартал 2016 року - 957,00 грн., сума боргу - 10260,95 грн.;

- за IV квартал 2016 року - 990,00 грн., сума боргу 11250,95 грн.;

- за І квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 13362,95 грн.;

- за ІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 15474,95 грн.

Відповідач зазначив, що прийняття Головним управлінням ДФС у Київській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 №Ф-729/17/132 на суму 22156,13 грн. було зумовлено наявністю у ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ за такі періоди:

- за ІІІ квартал 2014 року - 891,48 грн.;

- за IV квартал 2014 року - 1267,95 грн., сума боргу - 2159,43 грн.;

- за І квартал 2015 року - 1267,95 грн., сума боргу - 3427,38 грн.;

- за ІІ квартал 2015 року - 1267,95 грн., сума боргу - 4695,33 грн.;

- за ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн., сума боргу - 6018,80 грн.;

- за IV квартал 2015 року - 1434,51 грн., сума боргу - 7453,31 грн.;

- за І квартал 2016 року - 909,48 грн., сума боргу - 8362,79 грн.;

- за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн., сума боргу - 9303,95 грн.;

- за ІІІ квартал 2016 року - 957,00 грн., сума боргу - 10260,95 грн.;

- за IV квартал 2016 року - 990,00 грн., сума боргу 11250,95 грн.;

- за І квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 13362,95 грн.;

- за ІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 15474,95 грн.;

- за ІІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 17586,95 грн.;

- за ІV квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 19698,95 грн.;

- за І квартал 2018 року - 819,06 грн., сплачено 20.08.2018 700,00 грн., сума боргу - 19818,01 грн.; штрафні санкції у розмірі 610,85 грн. та пеня у розмірі 1727,27 грн.

Відповідач зазначив, що підставою прийняття Головним управлінням ДФС у Київській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2018 №Ф-729/17 на суму 15418,01 грн. було зумовлено наявністю у ОСОБА_1 заборгованості з ЄСВ за такі періоди:

- за ІІІ квартал 2015 року - 918,80 грн., сума боргу - 918,80 грн.;

- за IV квартал 2015 року - 1434,51 грн., сума боргу - 2353,31 грн.;

- за І квартал 2016 року - 909,48 грн., сума боргу - 3262,79 грн.;

- за ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн., сума боргу - 4203,95 грн.;

- за ІІІ квартал 2016 року - 957,00 грн., сума боргу - 5160,95 грн.;

- за IV квартал 2016 року - 990,00 грн., сума боргу 6150,95 грн.;

- за І квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 8262,95 грн.;

- за ІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 10374,95 грн.;

- за ІІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 12486,95 грн.;

- за ІV квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 14598,95 грн.;

- за І квартал 2018 року - 819,06 грн., сума боргу - 15418,01 грн.

У свою чергу, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 на суму 23636,71 грн. була прийнята відповідачем у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості з ЄСВ за такі періоди:

- за IV квартал 2016 року - 399,45 грн.;

- за І квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 2511,45 грн.;

- за ІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 4623,45 грн.;

- за ІІІ квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 6735,45 грн.;

- за ІV квартал 2017 року - 2112,00 грн., сума боргу - 8847,45 грн.,

- за І квартал 2018 року - 819,06 грн., сума боргу - 9666,51 грн.; штраф у розмірі 1887,09 грн. та пеня у розмірі 12083,11 грн.

Вказані пояснення підтверджується інформацією з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску (а.с.121-125).

Отже, з вищенаведеного слідує, що:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17/У на суму 15474,95 грн. була прийнята відповідачем у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості з єдиного соціального внеску за період з ІІІ кварталу 2014 року по ІІ квартал 2017 року;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 №Ф-729/17/132 на суму 22156,13 грн. була прийнята у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості з єдиного соціального внеску за період з ІІІ кварталу 2014 року по І квартал 2018 року;

- вимога про сплату боргу від 04.12.2018 №Ф-729/17 на суму 15418,01 грн. була прийнята у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості з єдиного соціального внеску за період з ІІІ кварталу 2015 року по І квартал 2018 року;

- вимога по сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 на суму 23636,71 грн. була прийнята у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості з єдиного соціального внеску за період з IV кварталу 2016 року по І квартал 2019 року.

Таким чином, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17/У на суму 15474,95 грн., від 23.08.2018 №Ф-729-17/132 на суму 22156,13 грн. та від 04.12.2018 №Ф-729/17 на суму 15418,01 грн. охоплюють один і той самий період заборгованості позивача зі сплати єдиного соціального внеску.

Крім того, період заборгованості зі сплати ЄСВ частково співпадає з періодом заборгованості з єдиного соціального внеску, за який Головним управління ДФС у Київській області була прийнята вимога від 08.08.2019 №Ф-729/17/1468.

Оскільки судовим рішення, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного соціального внеску, а також враховуючи факт скасування судом вимоги Головного управління ДФС у Київській області від 23.08.2018 №Ф-729-17/132, яким охоплюються періоди заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, на підставі яких були прийняті спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд вважає, що Головним управлінням ДФС у Київській області були протиправно сформовані вищевказані вимоги про сплату боргу (недоїмки).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що на виконання вимог рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 Головним управлінням ДФС У Київській області було проведено коригування в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску та зменшено суму боргу на 20518,01 грн.

Станом на 29.02.2020 переплата становить 1504,75 грн., у зв`язку з цим, на думку відповідача, вимоги від 04.10.2017 №Ф-729-17/У, від 23.08.2018 №Ф-729/17/132, від 04.12.2018 №Ф-729-17/У, від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468 вважаються відкликаними, що виключає їх протиправність та свідчить про відсутність підстав для їх скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Як вбачається з інтегрованої картки позивача з єдиного соціального внеску, 23.12.2019 за рішенням суду у справі №320/5607/18 було зменшено нарахування ЄСВ у розмірі 20518,01 грн.

Відповідно до пункту 6 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №499 від 20.04.2015, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Суд зазначає, що Інструкція №449 містить вичерпний перелік підстав, за яких вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною.

Так, однією із підстав є скасування рішення суду про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Як зазначено вище, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 було визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2018 №Ф-729-17/132.

Суд погоджується з тим, що вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною з огляду на її скасування у судовому порядку.

Проте, списання з інтегрованої картки позивача боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 20518,01 грн., яка утворила за період, який повністю та частково охоплюється вищевказаними вимогами про сплату боргу (недоїмки), не є у розумінні чинного законодавства підставою для відкликання таких документів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Відповідачем не надано жодного рішення щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зважаючи на звернення позивача з відповідною скаргою до контролюючого органу.

У зв`язку з цим, суд вважає, що спірні вимоги про сплату (боргу) недоїмки не були відкликані.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження висновків щодо правомірності нарахування позивачу недоїмки з єдиного соціального внеску, у той час як судом встановлено, що позивач звільнений від сплати єдиного соціального внеску.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468, від 04.12.2018 №Ф-729-17У та від 04.10.2017 №Ф-729-17/16У.

Крім того, враховуючи скасування судом спірних вимог про сплату боргу (недоїмки), нарахування штрафу та пені на підставі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.06.2019 № також є безпідставним, внаслідок чого це рішення має бути визнано протиправним та скасовано.

Суд звертає увагу позивача на те, що визнання протиправними та скасування спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення є ефективним та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування єдиного внеску (ЄВ) ОСОБА_1 на протязі 2014-2019 рр.; стягнення сплати ЄВ за 2013-2014 рр. - 3335,00 грн. (за кодом 101); стягнення сплати ЄВ за 2018 р. - 3500,00 грн. (за кодом 101); стягнення ЄВ за 2019 р. - 11331,37 грн. (за кодом 101,147,140); нарахування штрафних санкцій за рішенням № від 20.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на суму 13970,20 грн.; з оформлення вимоги №Ф-729-17/16 від 04.10.2017 на суму 15747,95 грн.; з оформлення вимоги №Ф-729-17-У від 04.12.2018 на суму 15418,01 грн., в т.ч. за період, що частково був включений у вимогу №Ф-729-17/132 від 23.08.2018, яка була скасована рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019; з оформлення вимоги датою від 04.12.2018, що є попередня на місяць чим вказаний період стягнення та пописаний у вимозі станом на 24.01.2019, тобто наперед на місяць в період розгляду адміністративної справи №320/5607/18; з оформлення вимоги №Ф-729-17/1468 від 08.08.2019 на суму 23636,71 грн. з застосування рішення № від 20.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсі на суму 13970,20 грн.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Київській області щодо невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №320/5607/18 щодо скасування вимоги про сплату боргу з єдиного соціального внеску за період з 2013-2018 роки, суд також не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до положень статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є визнання протиправними дій та спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 79973614) та від 27.03.2018 у справі №520/5980/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 73043237).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених КАС України.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу позивача на те, що невиконання відповідачем судового рішення Київського окружного адміністративного суду у справі №320/5607/18 не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Така вимога має бути вирішена за процедурою, закріпленою статтею 383 КАС України в межах тієї сам адміністративної справи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 стягнуті кошти по сплаті єдиного соціального внеску за 2013-2014 роки у сумі 3335,00 грн. (за кодом 101), за 2018 рік у сумі 3500,00 грн. (за кодом 101) та за 2019 рік у сумі 11331,37 грн. (за кодом 101,147 та 140), суд зазначає таке.

Відповідно частини 13 статті 9 Закону №2464 суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з пунктом 43.2 статті 43 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Пунктами 43.3-43.4 статті 43 Податкового кодексу України визначено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до пунктів 43.5-43.6 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Отже, поверненню контролюючим органом помилково сплачених грошових коштів здійснюється за умови звернення особи до контролюючого органу із відповідною заявою.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачем було добровільно сплачено суму боргу з єдиного соціального внеску на суму 796,04 грн. (за кодом 101), у 2014 році - 3335,00 грн. (за кодом 101), у 2018 році - 3500,00 грн. (за кодом 101), за 2019 рік у розмірі 113331,37 грн. (у т.ч. за кодом 101 - 8321,80 грн., за кодом 140 - 98,67 грн., за кодом 147 - 2910,90 грн.), а тому підстави для повернення грошових коштів відсутні.

Як вбачається з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, позивачем було добровільно сплачено такі суми єдиного соціального внеску: у 2013 році - 796,04 грн., у 2014 році - 3335,00 грн., у 2018 році - 3500,00 грн. та у 2019 році - 11331,37 грн.

Однак, оскільки позивач звільнений від сплати єдиного соціального внеску, сплачені ним у 2014-2019 роках суми грошових коштів в якості сплати єдиного соціального внеску мають бути розцінені як помилково сплачені суми та підлягають поверненню.

Водночас, передумовою для повернення контролюючим органом відповідних сум є звернення особи з відповідною заявою.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою до Головного управління ДПС у Київській області та доказів відмови відповідача у поверненні позивачу відповідних сум коштів.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області повернути йому сплачені ним суми єдиного соціального внеску, оскільки така вимога є передчасною.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з позовною заявою до суду позивач не сплачував судовий збір, оскільки позивач в силу вимог частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011№3674-VI звільнений від сплати судового збору як учасник ліквідації наслідків аварі на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 2).

Таким чином, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2017 №Ф-729-17/16У, від 04.12.2018 №Ф-729-17У та від 08.08.2019 №Ф-729-17/1468.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.06.2019 №.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.