Справа № 540/444/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/444/20
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ» ДАК «Автомобільні дороги України» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року, (суддя Хом`якова В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 22 квітня 2020 року) по справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ» ДАК «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2020 року Дочірнє підприємство «Херсонський облавтодор» ВАТ» ДАК «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Херсонський облавтодор») звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2020, яким до позивача за затримку реєстрації податкових накладних застосовано штрафні санкції на загальну суму штрафу 66963,92 грн., зокрема: на 15 і менше календарних днів застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 61837,13 грн.; від 31 до 60 календарних днів застосовано штраф у розмірі 30% у сумі 5126,79 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ» ДАК «Автомобільні дороги України».

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ» ДАК «Автомобільні дороги України».

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що, оскільки підприємство фінансується з державного бюджету, поповнення його електронного рахунку стає в залежність від своєчасного надходження коштів на його поточний рахунок, і, як наслідок, підприємство не в змозі самостійно поповнити ліміт для реєстрації податкових накладних з ПДВ. В свою чергу, фінансування позивача з державного бюджету виключає умисел на порушення діючого законодавства та відповідний склад протиправного діяння, що в силу ст. 109 ПК України, звільняє від відповідальності.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не досліджував ані первісні, ані бухгалтерські документи підприємства з цього питання, ані контрагентів (про яких зазначає) та не надав жодної юридичної оцінки поданим позивачем документам.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було проведено камеральну перевірку дотримання термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН ДП «Херсонський облавтодор» за жовтень, листопад 2019 року, за результатами якої складено відповідний акт від 10.01.2020 за № 31/21-22-51-04-01/31919234.

Перевіркою встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН за жовтень, листопад 2019 року, відповідальність за яке передбачено пунктом п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2020, яким до позивача за затримку реєстрації податкових накладних застосовано штрафні санкції на загальну суму штрафу 66963,92 грн., зокрема: на 15 і менше календарних днів застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 61837,13 грн.; від 31 до 60 календарних днів застосовано штраф у розмірі 30% у сумі 5126,79 грн.

Не погодившись з таким рішенням податкового органу позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішення податкового органу прийнято в межах компетенції, на підставі закону та у спосіб, передбачений законом, а підстави для звільнення позивача від відповідальності відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади податкового законодавства України передбачені ст. 4 ПК України, в якій зазначено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах:

4.1.1. загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу;

4.1.2. рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

4.1.3. невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Спірні правовідносини щодо реєстрації ПН врегульовані ПК України та Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №569.

За змістом ст. 200-1 ПК України платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Електронний рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, а також у сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку. Кошти з такого рахунку підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок.

Порядок визначення сум, в межах яких платник податку має право зареєструвати податкові накладні, регламентовано п. 200-1.3 ст. 200-1ПКУ. Зокрема, платник податку може без додаткових перерахувань на електронний рахунок коштів зареєструвати податкову накладну із податковими зобов`язаннями, але в межах наявних у нього сум податкового кредиту, що підтверджуються податковими накладними, які, у свою чергу, постачальник товарів/послуг зареєстрував в ЄРПН.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 1 пункту 22 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість встановлено, що у разі недостатності коштів на електронному рахунку платника податку для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань, платник податку у строки, встановлені Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує на електронний рахунок необхідні кошти з власного поточного рахунка.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що реєстрація сум ПДВ, зазначених у податковій накладній, стає у залежність від сум, що є на електронному рахунку (ліміт). Якщо ліміту для такої реєстрації недостатньо, податкова накладна не буде зареєстрована, що може мати наслідком порушення строків її реєстрації.

Пунктом 120-1.1. ст.120-1 ПК України передбачено, що за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів в розмірі 10%;

- за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 31 до 60 календарних днів в розмірі 30%.

Слід також зазначити, що виходячи із вищезазначених принципів оподаткування, визначених ст. 4 ПК України, зокрема щодо рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно форми власності юридичної особи та невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства, колегія суддів відхиляє обґрунтування апелянта, що ДП «Херсонський облавтодор» є збитковим державним підприємством і грошові кошти надходять виключно за рахунок державних замовлень, оскільки такий підхід є порушенням вищезазначених принципів та надає не передбачені законодавством переваги позивачу як суб`єкту господарювання перед іншими платниками податків.

Крім того, податкове законодавство не містить норм, які б звільняли платників податків від відповідальності за порушення ними строків реєстрації податкових накладних з підстав заборгованості місцевого бюджету перед платником та/або незадовільного матеріального стану платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року по справі №620/1221/19.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо відсутності вини позивача у несвоєчасній реєстрації податкових накладних через відсутність ліміту на електронному рахунку з огляду на те, що забезпечення необхідного ліміту для реєстрації податкових накладних на електронному рахунку є обов`язком позивача, а наявність чи відсутність необхідного ліміту для реєстрації податкових накладних залежить виключно від дій або бездіяльності позивача.

Так, отримуючи кошти від контрагентів за товари, послуги, виконані роботи, позивач отримує від них в тому числі і ПДВ, що дає йому можливість використовувати ці кошти на поповнення електронного рахунку з метою подальшої реєстрації ПН/РК. Не вчиняючи зазначених дій, позивач залишає суму сплаченого йому ПДВ у власному обігу, тобто діє за власним розсудом та обираючи той напрямок використання цих коштів, який є йому економічно вигідним та необхідним. Але в такому випадку, на думку суду, платник податку не може використовувати в подальшому посилання на свій економічний стан, збитковість, як підставу для звільнення від виконання податкового обов`язку.

А у разі недостатності грошових коштів на електронному рахунку платника податків для реєстрації податкової накладної в ЄРПН платник зобов`язаний перерахувати зі свого поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ суму коштів, достатню для реєстрації такої податкової накладної.

Апелянт, направляючи на реєстрацію податкові накладні у строки, визначені п. 201.10 ст. 201 ПК України, був обізнаний про відсутність необхідного ліміту для їх реєстрації. Проте, ним не вчинялося жодних дій, щодо поповнення електронного рахунку з метою збільшення суми ліміту та своєчасної реєстрації податкових накладних.

Саме лише здійснення суб`єктом господарювання перевірки ліміту на електронному рахунку податку на додану вартість, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні, не свідчить про намір здійснити реєстрацію у встановлені терміни, а отже, не виключає вину підприємства у здійсненні податкового правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №808/2289/17.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що направлення позивачем ПН до ЄРПН при обізнаності щодо відсутності на власному електронному рахунку достатніх коштів для такої реєстрації - не є підтвердженням виконання ним свого податкового обов`язку, оскільки такі дії вчинені не в послідовності, визначеній ПКУ, а саме: спочатку поповнення коштів не електронному рахунку, а потім подання ПН на реєстрацію.

Тобто, позивач заздалегідь усвідомлював невідворотність відмови йому податковим органом у реєстрації податкових накладних без достатнього поповнення рахунку, але вчиняв ці дії з метою обґрунтування своєї позиції при оскарженні податкових повідомлень-рішень на підтвердження своєчасності подачі ПН та відсутності вини.

Таким чином можна дійти висновку, що позивач не забезпечив створення залежних виключно від нього умов для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме, не підтримував необхідного ліміту на рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ для реєстрації податкових накладних.

Колегія суддів також не приймає доводи апелянта, що позивачем не завдано шкоди ані бюджету, ані контрагентам, штраф за порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН мас суто технічний характер.

Так, за приписами ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Колегія суддів зауважує, що наявність чи відсутність шкоди, умислу, форми вини, не є складовими для накладення штрафу за порушення фінансової дисципліни та порядку реєстрації податкових накладних.

Окрім того, Податковим Кодексом України вина платника не передбачена як обов`язковий елемент складу податкового правопорушення, відповідальність за яке визначена п. 120-1. 1 ст. 120-1 ПК України, що підтверджується змістом ст. 109 цього кодексу.

З системного аналізу ст. 109, 120-1 ПК України вбачається, що для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за затримку реєстрації ПН необхідно встановити причини, що зумовили допущення такого пропуску, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного виконання податкового обов`язку щодо своєчасності реєстрації таких документів.

Між тим, саме незабезпечення апелянтом необхідного ліміту коштів на рахунку для реєстрації податкових накладних, що потягло за собою несвоєчасну їх реєстрацію - є безумовною підставою для визнання таких дій порушенням фінансової дисципліни незалежно від фінансово-економічного стану платника податків, форми власності, джерел фінансування та дає підстави для висновку, що порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН сталося в результаті бездіяльності позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.02.2020 року по справі №825/824/17, від 30.01.2018 року по справі №816/390/17, постанові від 24.04.2018 року по справі №808/2289/17 та постанові від 18.02.2020 року по справі №620/1221/19.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заявляючи вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення з наведених в позові підстав, визнаючи при цьому факт порушення строків реєстрації податкових накладних, не наводячи жодних обґрунтувань та доказів неправомірності дій/рішення відповідача, позивач фактично просить суд звільнити його від виконання податкового обов`язку - сплати грошових зобов`язань, якими відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України є штрафні (фінансові) санкції, але такі функції не є компетенцією суду.

Між тим, колегія суддів не приймає посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №816/390/17 з огляду на те, що у наведеній справі товариство поповнило свій рахунок СЕА ПДВ, але у зв`язку з певними обставинами (технічними) таке поповнення фактично не відбулось, що і стало підставою для скасування ППР. Тобто, позивач вчинив всі необхідні дії у строк, визначений ПК України для поповнення ліміту електронного рахунку. У даній же справі позивачем не було здійснено жодних заходів щодо поповнення електронного рахунку з метою збільшення суми ліміту, а тому посилання позивача на вказану справу, як на аналогічну, з метою врахування правових висновків апеляційним судом, не може бути враховано в силу невірного тлумачення позивачем зазначених висновків.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо недослідження судом першої інстанції податкових накладних на предмет встановлення (заповнення) типів причин ненадання отримувачу (покупцю) податкової накладної, та ненадання юридичної оцінки доданим позивачем документам.

Стосовно доводів апелянта на те, що податкові накладні, які були зареєстровані несвоєчасно, не надавались отримувачу (покупцю), то ця обставина ніяким чином не звільняє позивача від відповідальності.

По-перше, обґрунтовуючи свою позицію позивач не оспорював та не заперечував встановлені в ході перевірки дату виписування податкових накладних, факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, будь-які показники податкової накладної та розрахунку суми штрафу. У позовній заяві позивач посилався лише на відсутність вини та не завдання збитків і шкоди вчиненим податковим правопорушенням. Викладаючи у апеляційній скарзі обґрунтування, які є відмінними від обґрунтувань, викладених у позовній заяві, та не були предметом дослідження у суді першої інстанції, позивач намагається змінити підстави позовних вимог, що є недопустимим.

По-друге, диспозиція п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України передбачає, що штраф не застосовується за порушення граничних строків для реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

При цьому, для звільнення від відповідальності необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою, проте в наданих позивачем податкових накладних ставка ПДВ 20%.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року по справі №816/1488/17, від 11 грудня 2018 року по справі №807/68/18, від 07 лютого 2019 року по справі №808/3250/17, від 18 лютого 2020 року по справі №620/1221/19.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 03.02.2020, яким до позивача за затримку реєстрації податкових накладних застосовано штрафні санкції на загальну суму штрафу 66963,92 грн., зокрема: на 15 і менше календарних днів застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 61837,13 грн.; від 31 до 60 календарних днів застосовано штраф у розмірі 30% у сумі 5126,79 грн. ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та прийняте з урахуванням усіх фактичних обставин, без порушень його прав.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ДП «Херсонський облавтодор», оскільки рішення податкового органу прийнято в межах компетенції, на підставі закону та у спосіб передбачений законом.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно з`ясував усі обставини справи, оскаржуване рішення прийняте судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ДП «Херсонський облавтодор» задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ» ДАК «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов