Справа № 420/6434/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6434/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, оформлене протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язання видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Ради адвокатів Одеської області, оформлене протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020р., в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язати Раду адвокатів Одеської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 склала кваліфікаційний іспит, що підтверджується Свідоцтвом про складання кваліфікаційного іспиту НОМЕР_1 від 24.05.2019 року, пройшла стажування відповідно до затвердженого Радою адвокатів Одеської області, індивідуального плану, закінчивши яке отримала позитивний результат. При цьому, рішенням Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, на підставі ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у зв`язку з несумісністю, оскільки ОСОБА_1 займає посаду головного спеціаліста відділу правового супроводу юридичного управління секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради. Натомість, як зазначає позивач, вимоги щодо несумісності адвоката не можуть застосовуватися в якості обґрунтування прийнятого рішення, оскільки посилання на п. 1 ч.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стосуються лише діючих адвокатів, та жодною нормою не передбачено неможливість отримання свідоцтва під час перебування на посаді у органах місцевого самоврядування.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у справі №420/6434/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, оформлене протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язання видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідачем - Радою адвокатів Одеської області відзив на позовну заяву не надано, незважаючи на те, що Ухвалу суду від 08.07.2020р. отримано своєчасно, про що свідчить відповідний звіт про надіслання Ухвали суду від 08.07.2020р. на електронну адресу відповідача.

Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що Радою адвокатів Одеської області відзив на позовну заяву не надано, суд вирішує дану справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 17.06.2020 р., за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Радою адвокатів Одеської області прийнято Рішення, оформлене Протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020р. №40, яким, з урахуванням положень ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з означеним Рішенням Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, оформленим протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року №40, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, оформленого протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року №40, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення, оформленого протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язання видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, є обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, ОСОБА_1 є посадовою особою місцевого самоврядування, та займає посаду головного спеціаліста відділу правового супроводу юридичного управління секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , з урахуванням положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», складено кваліфікаційний іспит, та, на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 24.05.2019р. №64-12/19, отримано свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту серії НОМЕР_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва.

15.05.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Ради адвокатів Одеської області із заявою про направлення на стажування до адвоката ОСОБА_2 на строк шість місяців, за результатами розгляду якої Радою адвокатів Одеської області видано ОСОБА_1 направлення серії ОД №001382 від 18 жовтня 2019року для проходження стажування.

Після завершення проходження стажування, яке відбувалось у період з 01.11.2019року по 30.04.2020року, ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області подано Звіт про результати стажування, та пакет документів, необхідний для оцінювання результатів стажування відповідно до Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 01.06.2018року №80.

Як встановлено судом, та зазначено вище, ОСОБА_1 звернулася до Ради адвокатів Одеської області із заявою щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, за результатами розгляду якої Радою адвокатів Одеської області 17.06.2020р. прийнято Рішення, оформлене Протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020р. №40, яким, з урахуванням положень ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У вказаному Рішенні Ради адвокатів Одеської області, оформленому Протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020р. №40, зазначено, що ОСОБА_1 закінчила стажування, та при звіті проходження стажування отримала позитивний результат.

Відтак, єдиною підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю є саме перебування позивача на посаді головного спеціаліста відділу правового супроводу юридичного управління секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI, згідно з частиною 1 статті 2 якого адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" наведено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Отже, зазначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Однак, Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" втратив чинність 01.09.2016року згідно із Законом України "Про запобігання корупції".

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що ч.1 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містить у собі посилання на несумісність служби в органах місцевого самоврядування із діяльністю адвоката.

Відтак, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги клієнту. Однак, законодавством не обмежено, зокрема, посадових осіб органів місцевого самоврядування брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, тобто склала присягу та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, однак такі обставини можуть бути усунуті на підставі ч.2 ст.7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", зокрема, шляхом подання адвокатом у триденний строк з дня виникнення таких обставин до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Подання до Ради адвокатів регіону заяви про зупинення адвокатської діяльності є підставою для зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, відповідно до ч.1 п.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати (ч.5 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Таким чином, складання особою присяги, та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності.

До того ж, положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено право адвоката на підставі заяви зупинити адвокатську діяльність.

Отже, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність.

Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовим особам органів місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч.7 ст.10 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1) видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2) продовження стажування на строк від одного до трьох місяців. Стажист адвоката та керівник стажування повідомляються про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Таким чином, положеннями чинного законодавства визначено процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Однак, складенню присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю передує прийняття радою адвокатів відповідного регіону рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Рішення, оформленого протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язання видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В рішеннях Вищої ради правосуддя, яка є незалежним конституційним органом державної влади та суддівського самоврядування, від 30.05.2017 року № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 року № 3419/0/15-19 висловлено правову позицію про те, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність, допоки особа, яка отримала таке свідоцтво, не почне вчиняти дії, що можуть бути визначені як адвокатська діяльність, відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України, застосування правила про пріоритет норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням може бути здійснене також шляхом використання практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Звежинський проти Польщі" (зава №34049/96) дійшов наступного висновку "Суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок" (п.73).

Європейським Судом з прав людини у рішенні від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України" зазначено, що у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Вказана позиція Європейського Суду з прав людини висловлена, зокрема, (але не виключно) в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019року у справі №876/5312/17, та від 06.11.2018року у справі №812/292/18.

Також, врахуванню у цій справі, на думку суду, підлягає і позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у рішенні по справі "Бігаєва проти Греції", в якій судом визнано порушенням Конвенції відмову у допуску заявниці до складання іспитів для здобуття нею статусу адвоката після проходження нею протягом 18 місяців необхідного для цього стажування, до якого вона була допущена тим же самим органом. Суд зазначив, що колегія адвокатів спочатку прийняла заявницю на стажування і що заявниця пройшла стажування, передбачене для вступу в адвокатуру, а відтак, на думку Суду, колегія адвокатів подала заявниці надію на можливість участі в здачі підсумкових іспитів. Європейський Суд підкреслив, що відмова Колегії адвокатів була зроблена на фінальній стадії процесу, пов`язаного із зарахуванням до реєстру адвокатів Колегії адвокатів, на стадії, коли вперше виникло питання про громадянство заявниці як про перешкоду для її участі в здачі іспитів, організованих колегією. Отже, на думку Суду, такими діями Колегія раптово підірвала професійну ситуацію заявниці після того, як сама ж привела її до того, що вісімнадцять місяців свого професійного життя вона посвятила виконанню умов про передбачене Колегією стажування.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування Рішення, оформленого протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; зобов`язання видати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення, оформлене протоколом №40 засідання Ради адвокатів Одеської області від 17.06.2020року, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

3. Зобов`язати Раду адвокатів Одеської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ради адвокатів Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 840(вісімсот сорок)грн. 80коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.