Справа № 672/48/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/48/20

Головуючий у 1-й інстанції: Сакенов Ю.К.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

16 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та до Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК №1909696 від 27.12.2020 року про застосування відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на незаконність та необґрунтованість притягнення його до адміністративної відповідальності через відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення ним порушень Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 03.07.2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач послався на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, апелянтом фактично продубльовано обставини, викладенні ним в позовній заяві стосовно ненадання відповідачем повноцінної доказової бази у даній справи та звернуто увагу апеляційного суду на відсутність в оскаржуваній постанові серії АЕК №1909696 від 27.12.2020 року інформації про технічний запис, яким здійснювалась фото фіксація місця події.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду 11 вересня 2020 року, відповідач - ГУ НП в Хмельницькій області, заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Городоцьке ВП ГУНП в Хмельницькій області правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі неприбуття жодного з учасників справи в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 27.12.2019 року сержантом поліції Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області винесено постанову серії ЕАК №1909696, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно даної постанови, 27.12.2019 року о 10 год.18 хв. позивач, рухаючись на автомобілі OPEL-VECTRA, д.н. НОМЕР_1 , в м. Городок по вулиці Шевченка в напрямку від с.Лісоводи Городоцького району до перехрестя з вул. Грушевського, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку навпроти торгової точки з продажу супутникових антен (магазин «Варшава») в зоні дії вказаного знаку, чим порушив п.8.4 «в» ПДР України.

Не погоджуючись із правомірністю вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені під час розгляду справи обставини та надані докази доводять факт наявності в діях позивача порушень вимог п. 8.4. "в" ПДР України та обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, відзначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Аналізуючи доводи позивача викладені в апеляційній скарзі щодо правомірності винесення спірної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.2 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно п. 8.4 "в" ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи, серед яких заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділом 33 Правил дорожнього руху визначено групи дорожніх знаків, зокрема заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Так, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» (п. 3.34 п. 3 розділу 33 Правил дорожнього руху) забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Як встановлено приписами п. 8.2-1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Пунктом 10.1.1 Правил розташування дорожніх знаків визначених Національним стандартом України - ДСТУ 4100-2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» встановлено, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху та розміщеними не вище 6 м. над рівнем проїзної частини.

Колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта на те, що, ухвалюючи рішення у даній справі, судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення позивача, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», який встановлений на перехресті вулиць Шевченка та Грушевського в м.Городок, був поза межею оглядовості водія, оскільки, по-перше, встановлений з того боку дороги, де проїзд та зупинка не здійснювались, а по-друге, скритий великим деревом.

На переконання ж суду першої інстанції, позивач, рухаючись в сторону зазначеного перехрестя вулиць Шевченка та Грушевського в м.Городок зі сторони ринку, здійснив зупинку автомобіля біля бордюру, який був пофарбований у жовтий колір, тобто у місці, де зупинка заборонена.

При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги в якості доказу кольорове фото, надане відповідачем, де зафіксовано місце зупинки транспортного засобу позивача. Також, судом першої інстанції, в ході огляду наданого фото, зазначено, що останнє доводить факт паркування інших машин, які рухались по вул. Шевченка в обидва боки, до правої обочини по напрямку руху позивача, що свідчить про їх обізнаність про заборону зупинки по ліву сторону дороги у напрямку від ринку до центра.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, судова колегія зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 283 КУпАП закріплено вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення зазначено, де повинні міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки наявні в матеріалах справи роздруківки фотофіксації місця зупинки автомобіля не можуть бути визнані в якості належного та допустимого доказу, так як вони не підтверджують факт перебування автомобіля позивача саме в зоні дії дорожнього знаку «3.34».

Надане рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради від 12.06.2019 року №110/2019 та додаток до вказаного рішення (а.с. 94-65) не можуть бути визнані беззаперечними доказами наявності вказаного знаку станом на час вчинення оскаржуваного правопорушення на перехресті вулиць Шевченка та Грушевського в м.Городок, оскільки не підтверджує, що визначені в рішенні дорожні знаки були в наявності станом на 27.12.2019 року та відповідали вимогам національного стандарту, зокрема, не були закриті від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо) та видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху.

Інших доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність 27.12.2019 року по напрямку руху позивача дорожніх знаків 3.34 відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду надано не було.

Окрім того, судова колегія відзначає, що пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ч.1 ст.31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відтак приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, остання не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за порушення правил зупинки. При цьому, жодних посилань на технічний засіб, яким здійснювалось фотозйомка місця зупинки автомобіля позивача 27.12.2019 року на перехресті вулиць Шевченка та Грушевського в м.Городок оскаржувана постанова не містить.

Таким чином, фотознімки, надані відповідачем в підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності жодним чином не доводять факту вчинення позивачем порушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, всупереч вищенаведеним правовим нормам чинного законодавства, відповідачем не було дотримано вимог ст.283 КУпАП, а також не надано будь яких доказів, які б зафіксували факт вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

У зв`язку з тим, колегія суддів приходить до висновку, що постанова серії ЕАК №1909696 від 27.12.2020 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, оскільки відповідач (як те передбачено ст. 77 КАС України) не довів факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого п.3.34 ПДР.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначенні приписами ст. 286 КАС України.

Зокрема п. 3 ч. 3 вказаної статті встановлено, що суд в результаті розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може, окрім іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АЕК №1909696 від 27.12.2020 року.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.