Справа № 200/11514/19-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2020 року

Київ

справа №200/11514/19-а

адміністративне провадження №К/9901/12320/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Смоковича М.І., Радишевської О.Р.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №200/11514/19-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС»

до Головного управління Держпраці у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки та припису

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС»

на рішення Донецького окружного адміністративного суду 14 листопада 2019 року, ухвалене в складі головуючого судді Голубової Л. Б.,

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року, прийняту колегією суддів в складі: головуючого судді Арабей Т. Г., суддів Геращенко І. В., Міронової Г.М.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. 25 вересня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач, Держпраці), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ про проведення позапланової перевірки ТОВ «Спецсервіс АДС» від 20 травня 2019 року № 825 та припису від 04 червня 2019 року № 05.5-17/14/19/19 про усунення порушень, складений як результат проведеної перевірки на підставі незаконного наказу.

2. Позовні вимоги обґрунтовані твердженням позивача про незаконність наказу від 20 травня 2019 року № 825, на підставі якого було проведено перевірку. Позивач уважає оскаржуваний наказ незаконним, оскільки в пункті 1 вказано про проведення перевірки в період з 21 травня 2019 року по 31 травня 2019 року, що суперечить частині четвертій статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позивач наголошує, що строки перевірки малих суб`єктів підприємницької діяльності повинні складати за приписами частини четвертої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» 2 дні, а підприємство позивача перевірялося згідно з наказом на перевірку 10 днів.

3. На підставі акта перевірки 04 червня 2019 року Головним управлінням Держпраці в Донецькій області прийнято припис про усунення порушень № 05.5-17/14/19/19, який позивач також вважає протиправним, оскільки перевірку проведено незаконно.

4. Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. За доводами відповідача, позивач посилається виключно на порушення відповідачем строків проведення перевірки, визначених оскаржуваним наказом, інших підстав позивачем не наведено. Якщо позивач мав сумніви стосовно неправомірності проведення перевірки, то статтею 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» йому надано право або не допускати перевіряючих на перевірку, або вимагати припинення здійснення заходу державного нагляду на любій стадії перевірки. Проте позивач допустив до перевірки працівників відповідача і не скористався правом не допуску чи права вимагати припинення здійснення заходу державного нагляду.

4.1. Також відповідач зазначав, що оспорюваний наказ на проведення перевірки є нормативним правовим актом одноразового застосування, тому не може бути скасований після його виконання. При цьому посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову Верховного Суду від 26 березня 2019 року в справі № 815/4691/16 та від 25 січня 2019 року в справі № 823/1154/18.

4.2. Серед іншого відповідач наголошував на тому, що позивачем вже було подано позов з тим же самим предметом - визнання протиправним та скасування припису від 04 червня 2019 року № 05.5-17/14/19/19 про усунення порушень, складеного на підставі акту перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) від 31 травня 2019 року № 05.5-17/17/19/19. Справа № 200/7343/19 розглянута Донецьким окружним адміністративним судом 09 вересня 2019 року, позивачу відмовлено в позові, тому слід залишити без розгляду позовні вимоги в цій частині.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

5. Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» є юридичною особою, яку зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 33955530, що підтверджується безкоштовним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

6. Основним видом діяльності підприємства позивача за кодом КВЕД 81.10 є комплексне обслуговування об`єктів та 68.32 управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

7. 01 лютого 2019 року між ТОВ «Управляюча компанія «Ладіс» (замовник) та ТОВ «Спецсервіс АДС» (виконавець) було укладено договір № 03/19 про надання послуги з експлуатації ліфтового господарства, технічного обслуговування, ремонту ліфтів та диспетчерських систем та безпечної експлуатації ліфтів, що знаходяться у м. Краматорську.

8. За умовами указаного договором позивач як виконавець, зокрема, зобов`язується надати замовнику дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки відповідно до вимог НПАОП 0.0-4.04-2003 не пізніше ніж до 01 травня 2019 року, забезпечити утримання ліфтів в справному стані і їх безпечно експлуатувати шляхом організації належного технічного обслуговування, технічного огляду та відповідності стандартам, нормативам, порядкам, правилам, не пізніше ніж до 01 травня 2019 року виконати перереєстрацію ліфтів у кількості 111 штук за своїм підприємством у територіальних органах Держпраці, тощо.

9. У зв`язку з наявністю випадків травмування людей та, навіть, летальні випадки через технічну невідповідність ліфтів голова Сумської обласної державної адміністрації листом від 25 лютого 2019 року № 01-06/2058 звернувся до Прем`єр - міністра України з проханням вирішити питання щодо надання доручення про проведення позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність в сфері технічного обслуговування ліфтового господарства відповідно до вимог абзацу 8 частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

10. У відповідь на це звернення Прем`єр - міністр України надав головам обласних державних адміністрацій відповідне доручення від 20 березня 2019 року № 6934/1/1-19.

11. Відповідно до направлення на проведення перевірки ТОВ Спецсервіс АДС» від 20 травня 2019 року № 611/05.5/15-08, яке підписано начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, виданого на підставі наказу начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20 травня 2019 року № 825, Управлінню нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки доручено в період з 21 травня 2019 року по 31 травня 2019 року провести позапланову перевірку ТОВ Спецсервіс АДС» з питань дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт у сфері технічного обслуговування ліфтів, розташованих в містах Донецької області.

12. Правовою підставою наказу на проведення позапланової перевірки вказано, зокрема частину першу статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», доручення Прем`єр - міністра України від 20 березня 2019 року № 6934/1/1-19 та лист Державної служби України з питань праці від 05 квітня 2019 року № 73/5-19.

13. 31 травня 2019 року посадовими особами відповідача складено акт № 05.5-17/17/19/19 перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта).

14. Вказаним актом встановлено 65 порушень Закону України «Про охорону праці» та підзаконних актів стосовно охорони праці та промислової безпеки.

15. Приписом від 04 червня 2019 року № 05.5-17/14/19/19 позивачеві запропоновано усунути виявлені порушення у встановлені в приписі строки.

16. Судом апеляційної інстанції також установлено, що ТОВ «Спецсервіс АДС» обслуговує більш ніж 490 об`єктів та ліфтів.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

17. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду 14 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

18. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, позивач своїм правом на недопуск посадових осіб відповідача до перевірки не скористався, а отже після проведення перевірки права позивача можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки. Крім того, наказ, як акт індивідуальної дії вичерпав себе у часі, оскільки відповідачем проведено позапланову перевірку позивача, про що свідчить акт від 31.05.2019 року № 05.5-17/17/19/19.

19. Суд апеляційної інстанції додатково зауважив, що доводи позивача про порушення строку проведення перевірки є безпідставними, оскільки міжнародно - правові акти, зокрема Конвенція, передбачають дискреційне повноваження інспектора визначити необхідність ретельнішого дослідження питань, поставлених на перевірку, що, в свою чергу, може передбачати необхідність у додатковому часі для встановлення стану охорони праці та промислової безпеки.

20. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що предметом розгляду справи № 200/7343/19-а, зокрема, було скасування припису, який є спірним у цій справі. За наслідком розгляду справи № 200/7343/19-а суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що спірний наказ реалізовано у часі проведенням перевірки, а акт перевірки та припис є такими, що не підлягають скасуванню.

IV. Касаційне оскарження

21. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 06 травня 2020 року.

22. Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14, від 09 лютого 2016 року у справі № 826/5689/13-а, від 16 лютого 2016 року у справі № 826/12651/14, згідно з яким у разі призначення позапланової перевірки суб`єкт господарювання має право оскаржувати відповідні рішення (в тому числі накази про призначення перевірки), дії або бездіяльність контролюючого органу незалежно від того чи фактично здійснено таку перевірку. Також, за твердженням позивача, наведена правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 812/602/17, від 12 червня 2018 року в справі № 821/597/17, від 17 березня 2018 року в справі № 1570/7146/12.

23. На обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач звертає увагу на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої строк здійснення позапланового заходу щодо суб`єктів малого підприємництва не може перевищувати двох робочих днів. Позивач наголошує, що зазначений у оскаржуваному наказі строк проведення перевірки не відповідає зазначеним вимогам закону.

24. У зв`язку із наведеним позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

25. Касаційна скарга містить клопотання про розгляд справи за участі позивача.

26. Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Донецького окружного адміністративного суду справу №200/11514/19-а.

27. 12 серпня 2020 року справа № 200/11514/19-а надійшла до Верховного Суду.

28. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду у встановлений строк не надходив.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

29. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

30. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

31. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

33. Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

34. Частинами першою та четвертою статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Виключно законами встановлюються:

- органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);

- повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;

- вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;

- спосіб здійснення державного нагляду (контролю);

- санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

35. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

36. Згідно з пунктом 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

37. Частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) сфері господарської діяльності» передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави. Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

38. За змістом частин першої, другої, п`ятої, шостої, сьомої, восьмої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

38.1. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

38.2. Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

38.3. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

38.4. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

38.5. За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

38.6. На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

38.7. Припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

39. Відповідно до статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний, зокрема, виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; одержувати примірник акта та/або припису органу державного нагляду (контролю) за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу.

40. За змістом статті 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю).

41. У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.

VІ. Позиція Верховного Суду

42. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

43. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

44. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційних скарг, суд касаційної інстанції виходить з такого.

45. Щодо обґрунтування вимог касаційної скарги про порушення відповідачем строків проведення позапланової перевірки, оскільки позивач є суб`єктом малого підприємництва, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.

46. Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

47. Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України № 1985-1V від 08.09.2004 (далі - Конвенція), інспекції на підприємствах проводяться так часто, і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

48. Статтею 17 Конвенції встановлено, що особи, які порушують або ухиляються від дотримання правових норм, виконання яких повинні забезпечувати інспектори праці, підлягають негайному судовому переслідуванню без попередження. Проте, національне законодавство може передбачити винятки щодо таких випадків, коли має робитися попереднє повідомлення для того, щоб виправити становище або вжити запобіжних заходів.

49. Інспектори праці можуть на свій розсуд вирішувати питання щодо того, чи слід робити попередження або давати пораду замість того, щоб порушувати або рекомендувати порушити переслідування.

50. Таким чином, міжнародні нормативно - правові акти, зокрема Конвенція, передбачають дискреційне повноваження інспектора визначити необхідність ретельнішого дослідження питань, поставлених на перевірку, що, в свою чергу, може передбачати необхідність у додатковому часі для встановлення стану охорони праці та промислової безпеки.

51. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач обслуговує більш ніж 490 об`єктів, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення їхню перевірку за два дні.

52. Згідно з вимогами Міжгалузевих норм чисельності робітників, що обслуговують громадські будівлі, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України №105 від 11 травня 2004 року, загальна чисельність ліфтерів за умови, що пасажири самі керують ліфтами, визначається за формулою: Ч = Ч х К х n х n; де : Ч - нормативна чисельність ліфтерів за картою, чол.: К - коефіцієнт, що враховує невиходи (щорічні відпустки, хвороби тощо). Прийнято К = 1,15; n - кількість робочих змін (розраховується в кожній установі окремо); n - кількість постів чергування, од.

53. Зазначене дає підстави для висновку, що чисельність працівників позивача з зазначеного розрахунку значно перевищує 50 осіб.

54. Відповідно до частини третьої статті 55 Господарського кодексу України суб`єкт малого підприємництва - юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам евро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

55. Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки доказів віднесення підприємства позивача до суб`єктів малого підприємництва не надано, тому застосуванню підлягають положення міжнародно-правових актів - норми Конвенції відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

56. Відповідний правовий висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №200/7343/19-а і жодних обставин, які б були підставою для відступу від такого висновку у касаційній скарзі, не наведено.

57. Щодо висновків судів попередніх інстанцій про те, що допуск до проведення перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при її призначенні та проведенні.

58. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року в справі № 826/17123/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 03 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

59. При цьому судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

60. Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

61. Ураховуючи подібність правового регулювання правовідносин в частині прийняття наказу про проведення перевірки органами Держпраці та податковими органами, а також необхідність визначення наслідків допуску суб`єктами господарювання посадових осіб контролюючих органів до проведення перевірки, Верховний Суд уважає можливим поширити відповідну правову позицію і на спірні у цій справі правовідносини.

62. Разом з тим, у справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції надано оцінку твердженням позивача про порушення строків проведення перевірки як підстави для визнання спірного наказу протиправним та спростовано їх.

63. Правильність відповідних висновків суду апеляційної інстанції також підтверджено Верховним Судом за наслідком розгляду справи № 200/7343/19-а. Інших підстав для визнання спірного наказу протиправним позивач не наводив.

64. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

65. Ураховуючи установлені обставини справи та наведене нормативне регулювання, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

66. Водночас висновки судів, що «відповідачем фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, позивач своїм правом на не допуск посадових осіб відповідача до перевірки не скористався, а відтак після проведення перевірки права позивача можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки» та «наказ, як акт індивідуальної дії вичерпав себе у часі, оскільки відповідачем проведено позапланову перевірку позивача, про що свідчить акт від 31.05.2019 року № 05.5-17/17/19/19» не відповідають вимогам статті 2 КАС України та є підставою для зміни мотивувальних частин рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції і викладення їх у редакції цієї постанови.

VІІ. Судові витрати

67. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» задовольнити частково.

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду 14 листопада 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року в справі № 200/11514/19-а змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду 14 листопада 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року в справі № 200/11514/19-а залишити без змін.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді Н. В. Шевцова

О. Р. Радишевська

М. І. Смокович