Справа № 1.380.2019.001486
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.001486 пров. № А/857/3942/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, прийняте суддею Качур Р.П. о 13 годині 19 хвилині у місті Львові, повний текст складений 27.01.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ», Львівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватне підприємство «Гарант Енерго М» про визнання протиправним та скасування рішення з моменту його прийняття,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 324 «Про погодження тарифів з централізованого водопостачання гарячої води, централізованого опалення та постачання теплової енергії для ПП «Гарант Енерго М» від 06.12.2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що вказане рішення, яке прийнято відповідачем, відповідає вимогам ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в України». Тому помилковими є твердження позивача, що тарифи погоджені, а не встановлені.

Не доведено і з матеріалів справи не вбачається, що тарифи погоджені без необхідних розрахунків та підтверджувальних документів їх економічної обґрунтованості.

Судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача прийнятим оскаржуваним рішенням. Крім того, відсутні докази проживання останнього в кв. АДРЕСА_1 .

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем порушено порядок, не оприлюднено проект, не проведено громадських слухань.

Із матеріалів справи вбачається, що ліцензіат не надав жодного документа, яким передбачений Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Отже, оскільки тарифи погоджені без необхідних розрахунків та підтвердних документів їх економічної обґрунтованості, то з наведеного випливає, що такі тарифи є необґрунтованими.

Із оскаржуваного рішення вбачається, що тарифи погоджено, а не встановлено, як вимагає стаття 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Щодо питання, яким чином зачіпає рішення права та інтереси апелянта, то останній є користувачем комунальних послуг. Також маються покликання на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 та від 27.12.2001 року №20-рп/2001.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Виконавчий комітет Новороздільської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу наводить аргументацію, подібну мотивам судового рішення.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що виконавчим комітетом Новороздільської міської ради Львівської області 06.12.2018 року прийнято рішення № 324 «Про погодження тарифів з централізованого водопостачання гарячої води, централізованого опалення та постачання теплової енергії для ПП «Гарант Енерго М».

Рішенням № 324 від 06.12.2018 року відповідач погодив приватному підприємству «Гарант Енерго М» застосування тарифів з централізованого постачання гарячої води, централізованого опалення та постачання теплової енергії, встановлені постановами НКРЕКП від 09.06.2016 року № 1049 (із змінами від 02.03.2018 року № 269), від 30.04.2015 року № 1530 (із змінами від 02.03.2018 року № 270), від 31.03.2015 року № 1171 (із змінами від 02.03.2018 року № 271), від 31.05.2015 року № 1169 (із змінами від 02.03.2018 року № 272), від 30.04.2015 року (із змінами від 02.03.2018 року № 273) до встановлення тарифів з центрального водопостачання гарячої води, центрального опалення та постачання теплової енергії для приватного підприємства «Гарант Енерго М» у встановленому порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом пункту «а» статті 28 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом даного позову є визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради, відповідно, предметом доказування є дотримання чи не дотримання органом місцевого самоврядування положень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, а також, чим саме порушене право позивачів.

Помилковим є покликання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він проживає у квартирі АДРЕСА_2 .Новий Розділ та є споживачем послуг, а тому його права не є порушеними. Зазначене не є предметом заявленого позову. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд не зобов`язаний був встановлювати цю обставини, встановленню підлягає лише факт розповсюдження оскаржуваного рішення на позивача.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Підпунктом 4 частини першої статті 5 Закону № 1875-IV було передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, належить розроблення в межах повноважень системи нормативно-правових актів щодо формування цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), стандартів, нормативів, норм, порядків та правил у сфері житлово-комунальних послуг, а також щодо експлуатації, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об`єктів житлового фонду.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 7 Закону № 1875-IV до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Приписами статті 14 Закону № 1875-IV визначено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець має право: розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством; пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону).

Пунктами 1, 2 частини першої статті 22 Закону № 1875-IV передбачено, що виробник має право: розробляти і подавати на затвердження уповноваженим органам ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги першої та другої груп (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону); пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону).

Приписами статті 31 Закону № 1875-IV передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Відповідно до частини другої статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до абзацу 12 частини другої статті 3 Закону України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям, зокрема, актів, якими встановлюються ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги.

Аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 826/9665/16, від 19.06.2020 року у справі № 420/3134/19, від 30.04.2020 року у справі № 200/3842/19-а, від 05.03.2020 року у справі № 128/3878/15-а.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 30.07.2012 року № 390 (далі - Порядок № 390, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Пунктом 2.2. Порядку № 390 передбачено, що протягом п`яти робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу місцевого самоврядування суб`єкти господарювання інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів за визначеними цим Порядком способами.

Згідно з пунктом 2.3. Порядку № 390 суб`єктами господарювання, що виробляють теплову енергію, надають комунальні послуги (послуги централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення) до відома споживачів доводиться така інформація: загальний розмір тарифу та його структура (плановані витрати за елементами, прибуток, податок на додану вартість); копія постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, про встановлення тарифів на теплову енергію чи послуги централізованого водопостачання, водовідведення (у разі, якщо суб`єкт господарювання є ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг); обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, зазначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, паливо-мастильних матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо); інша додаткова інформація, визначена суб`єктом господарювання та/або органом місцевого самоврядування. Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності) та шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги. Суб`єкт господарювання додатково може також доводити до відома споживачів інформацію за допомогою радіо, телебачення та способу, визначеного статутом територіальної громади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем всупереч зазначеній вище вимозі Порядку №390 жодним чином не доведено, у матеріалах справи відсутні докази щодо розміщення такої інформації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження, веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності), шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги, за допомогою радіо, телебачення чи іншим способом, визначеним статутом територіальної громади.

Апеляційний суд також зазначає, що тарифи на житлово-комунальні послуги в Україні формуються та встановлюються на підставі вимог чинного законодавства та нормативно-правової бази.

При цьому, виконавчий комітет Новороздільської міської ради є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Відтак, апеляційний суд, виходячи з аналізу норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до висновку, що проект рішення Новороздільської міської ради Львівської області № 324 «Про погодження тарифів з централізованого водопостачання гарячої води, централізованого опалення та постачання теплової енергії для ПП «Гарант Енерго М» від 06.12.2018 року підлягав обов`язковому оприлюдненню відповідачем не пізніш як за 20 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.04.2020 року у справі №200/3842/19-а.

Так, суд першої інстанції, розглядаючи дану справу не застосував Порядок №390 до спірних правовідносин та відповідно не перевірив його дотримання відповідачем під час прийняття спірного рішення, незважаючи на те, що на ці порушення вказував позивач.

Дані обставини є визначальними для правильного вирішення даного спору, оскільки не оприлюднення інформації органом місцевого самоврядування, проектів рішень призводить до того, що споживачі або особи, кого може стосуватися проект рішення, не мають часу подати своїх зауваження чи заперечення до проекту рішення.

Відтак, враховуючи порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваного рішення № 324 «Про погодження тарифів з централізованого водопостачання гарячої води, централізованого опалення та постачання теплової енергії для ПП «Гарант Енерго М» від 06.12.2018 року, а також те, що останнім не доведено, що таке рішення прийняте на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування зазначеного рішення. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що нездатність державного органу (органу місцевого самоврядування) довести обґрунтованість та законність власних рішень є підставою судового захисту порушених прав позивача. Будь-який інший висновок, фактично, зводить нанівець всю систему завдань адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001486 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради №324 від 06.12.2019 року «Про погодження тарифів з централізованого постачання гарячої води, централізованого опалення та постачання теплової енергії для ПП «Гарант Енерго М».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 16.09.2020 року.