Справа № 480/5970/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 вересня 2020 р. Справа № 480/5970/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 11.10.2019 № 345-19 про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати управління Державної міграційної служби України в Сумській області вирішити питання щодо визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В адміністративному позові представник позивача просить поновити строк на звернення до суду, враховуючи те, що він пропущений з поважних причин. Зазначає, що представник позивача звернулася до суду, але позов був залишений без розгляду ухвалою суду від 04.02.2020. Після апеляційного оскарження ухвала суду від 04.02.2020 залишена без змін, про що позивачу та представнику позивача стало відомо із сайту апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч. 1 ст. 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 9 вказаної статті особа, яка отримала повідомлення про відхилення скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала права на його оскарження до суду протягом п`яти робочих днів, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Тобто строк звернення до суду із вимогами про оскарження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту складає 5 робочих днів.

Як встановлено судом, спірне рішення сприйнято відповідачем 11.10.2019, позивачу 28.10.2019 було повідомлено про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем. Натомість до суду представник позивача звернулася лише 10.09.2020, тобто із пропуском строку звернення до суду.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. У справі, що розглядається, представник позивача під час звернення до суду не наводить будь-яких обставин і не надає відповідних доказів, які би свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.

Суд звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивач чи представника позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Так, судом встановлено, що позивач через свого представника адвоката Казміренко Л.О., вже зверталася до суду і судом було відкрито провадження у справі № 480/4578/19 в межах якої позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №345-19 від 11.10.2019 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати відповідача вирішити питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою суду від 04.02.2020 позов було залишено без розгляду та зазначено, що ухвалою суду від 23.12.2019 призначене судове засідання у даній справі на 15.01.2020. В судове засідання, призначене на 15.01.2020 ні позивач ні його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 04.02.2020, але належним чином повідомлені позивач та його представник повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за його відсутності не подали.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 скарга представника позивача залишена без задоволення, а ухвала суду від 04.02.2020 залишена без змін.

За пунктом 3 частини 1 статті 7 КАС України, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 10 цього Кодексу, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко визначено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Таким чином, позивача маючи намір добросовісної реалізації належного їй права на звернення до суду, а представник позивача адвокат Казміренко Л.О., маючи обов`язок реалізації належного їй права на звернення до суду від імені позивача, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і, як особа, зацікавлена у поданні позову та подальшого розгляду справи, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивача, а в даному випадку до суду звертається адвокат, як представник позивача, будучи обізнаним про можливе порушення прав, свобод чи інтересів позивача оскаржуваним рішенням у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Посилання на звернення до суду в межах справи № 480/4578/19 судом не може бути визнано поважними причини пропуску, враховуючи наступне.

Суд зазначає, що до суду позивач, як перший раз, так і повторно, звертається через одного і того ж представника адвоката Казміренко Л.О., яка є фахівцем у галузі права, обізнана із процесуальними нормами адміністративного судочинства, яка згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та обов`язками. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Невиконання в повному обсязі процесуальних обов`язків адвокатом щодо участі у справі № 480/4578/19, а саме неявка до суду без поважних причин, про що зазначено судом в ухвалі від 04.02.2020, не може бути визнана поважною для повторного звернення до суду.

Також посилання на те, що про судове рішення апеляційної інстанції по справі № 480/4578/19 представник позивача та позивач дізналися із сайту, також не може визнано бути судом поважною причиною пропуску.

Згідно ухвали від 18.06.2020 судом апеляційної інстанції зазначено, що представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Таким чином як позивач так і представник позивача були обізнані із розглядом власної апеляційної скарги на ухвалу суду від 04.02.2020 та датою судового засідання, про яку як позивач, так і представник позивача були повідомлені, про що зазначено судом апеляційної інстанції. Судом апеляційної інстанції постанова по справі №480/4578/19 прийнята 18.06.2020, а до суду повторно представник подає аналогічну позовну заяву лише 10.09.2020.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" (далі - Закон № 3262-IV) усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру вносяться всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 Закону 3262-IV).

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону № 3262-IV судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Згідно з інформацією, що міститься в Реєстрі, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 оприлюднена 22.06.2020. Відтак, інформацію про судове рішення суду апеляційної інстанції представник позивача мав можливість отримати також і з Реєстру, починаючи з 22.06.2020, однак, до суду із позовним позовом звернувся лише 10.09.2020.

Значний проміжок часу з моменту винесення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції (більше 2-х місяців) вказує на відсутність процесуальної зацікавленості як позивача так і представника позивача, як адвоката фахівця у галузі права, що надає правову допомогу у обізнаності руху справи в апеляційній інстанції, реалізації свого права на звернення до суду.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд звертає увагу представника позивача, що незважаючи на те, що позивачем, через представника адвоката Казміренко Л.О. подавався раніше адміністративний позов, то до повторного звернення із аналогічним позовом застосовуються вимоги КАС України як до нової позовної заяви. При цьому, позивач, в т.ч. і представник позивача, під час реалізації свого права на повторне звернення до суду з позовом не звільняється від обов`язку дотримуватися встановленого законодавством строку звернення до суду з такою позовною заявою. Крім того, подання первинної позовної заяви тим самим представником не передбачає зупинення чи автоматичне поновлення строку на звернення до суду та можливості у зв`язку з цим у подальшому на розсуд представника позивача чи позивача розпоряджатися часом на звернення до суду.

Поряд із зазначеним, суд наголошує і на тому, що обставини попереднього звернення з позовом самі по собі не свідчать про поважність підстав пропуску строку повторного звернення до суду.

В рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" від 06 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом певного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Відтак, наведені причини поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві позивача, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки позивачем не доведено обставини, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду, у визначений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі №804/6785/15, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі №804/2647/17, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2018 року у справі №813/3695/17.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання, викладених представником позивача щодо поновлення строку звернення до суду та причин пропуску такого строку поважними.

Враховуючи те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, то слід відмовити позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, та як наслідок, залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу час для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та вказати інші підстави для поновлення строку згідно ч. 1 ст. 123 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

2. Позивачу усунути недоліки позовної заяви в 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Копію даної ухвали направити особі, що звернулась із позовною заявою.

4. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню позивачеві.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.М. Гелета