Справа № 380/4974/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4974/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 96512,11 грн.

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в сумі 96512,11 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 31 жовтня 2012 року по 15 травня 2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2018 року № 112 (по стройовій частині) його виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Зазначає, що з відомостей, які надані військовою частиною НОМЕР_1 , а саме довідки від 27 травня 2020 року № 350/486/200/683 про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення на ОСОБА_1 слідує, що відповідач у період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року «протиправно не в повному розмірі нараховував та виплачував, а в деякий період і взагалі не здійснював нарахування індексації грошового забезпечення позивачу». Дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року позивач вважає протиправними, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення у зв`язку із зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При цьому, на думку позивача, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян, а органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Позивач зазначає, що пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення в редакції від 15 грудня 2015 року встановлено, що місяцем з якого починається нарахування індексації грошового забезпечення є місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених тарифних ставок. Тому позивач вважає, що оскільки пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року, то січень 2008 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а відтак, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців. На думку позивача, зазначене підтверджується також листом Міністерства соціальної політики України № 1122/0/66-17 від 29 грудня 2017 року та листом директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/8/85 від 31 січня 2018 року, у якому вказано, що Міністерство оборони України зверталося до Міністерства соціальної політики України для надання роз`яснень щодо порядку виплати індексації грошового забезпечення і Міністерство соціальної політики України повідомило про те, що базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2008 року.

Також позивач вказує на те, що відповідно до наданого ним до позовної заяви розрахунку індексації грошового забезпечення загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була виплачена відповідачем за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року становить 85026,91 грн.

Щодо періоду з 01 березня 2018 року по 15 травня 2018 року (день виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення) позивач зазначає наступне. У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01 березня 2018 року), якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців, розмір грошового забезпечення позивача збільшився на 430,35 грн. (9037,44 грн. (розмір грошового забезпечення у березні 2018 року) мінус 8607,09 грн. (розмір грошового забезпечення у лютому 2018 року)). Оскільки у лютому 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., а величина приросту споживчих цін становила 241,70%, то сума індексації грошового забезпечення за лютий 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення обраховується як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01 лютого 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін та поділений на 100 і становить 4258,75 грн. Тобто, сума належної позивачу індексації грошового забезпечення за березень 2018 року розраховується як різниця між зазначеною сумою індексації та розміром підвищення доходу і складає 3828,40 грн. (4258,75 грн. - 430,35 грн.). Тому, на думку позивача, починаючи з 01 березня 2018 року, відповідач всупереч положенням абзацу 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення не виплачував йому індексацію грошового забезпечення у сумі, яка становить 3828,40 грн. в місяць, а у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотки, то у підвищеному розмірі відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, позивач вважає, що у період з 01 березня 2018 року по 15 травня 2018 року відповідач протиправно не виплатив йому індексацію грошового забезпечення у розмірі 11485,20 грн., а всього за період проходження військової служби з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року невиплачена сума індексації грошового забезпечення становить 96512,11 гривень.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує про те, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Отже, нарахування сум індексації здійснюється у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною організацією, яка підпорядкована Міністерству оборони України та як розпорядник бюджетних коштів проводить видатки виключно в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом. При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» виплата індексації не передбачалася. Зауважує, що відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 16 липня 2015 року № 10685/14-15/10, від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16 № 252/10/136-16, від 08 серпня 2017 року № 13700/3 та від 08 серпня 2018 року № 78/0/66-17 проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.

Щодо вимоги позивача про встановлення для обчислення індексації його грошового забезпечення базового місяця січня 2008 року відповідач зазначає про те, що позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій» з квітня 2013 року установлено щомісячну додаткову грошову винагороду. В січні 2014 року позивачу збільшено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди з 40 відсотків до 60 відсотків. Тож, на думку відповідача, відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 29 січня 2014 року) місяць установлення (збільшення) вказаної щомісячної додаткової грошової винагороди є базовим, а тому позивачу встановлено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення січень 2014 року. В подальшому, нарахування індексації грошового забезпечення позивачу проводилося з урахуванням вищезазначеного базового місяця. При цьому, відповідно до довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 № 350/486/200/999 від 17 липня 2020 року позивачу нараховано відповідно до вимог чинного законодавства індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 40538,27 грн.

Крім того, відповідач зауважує, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку із розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу належить до компетенції військової частини при нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року відповідач зазначає про те, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17 липня 2020 року № 350/486/200/1000 про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення старшому прапорщику ОСОБА_1 за вказаний період позивач отримав індексацію грошового забезпечення у повному обсязі.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по травень 2018 року відповідач вказує на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з березня 2018 року відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців Збройних Сил України. Відтак, базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. Оскільки з березня 2018 року по день виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (15 травня 2018 року) не відбулося збільшення величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації відповідно до базового місяця (березень 2018 року), тобто поріг індексації не перевищив 103 відсотки, право на виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період позивач не набув.

Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по травень 2018 року у сумі 96512,11 грн. відповідач вважає, що зазначений розрахунок не є належним та допустимим доказом у цій справі, оскільки не відповідає вимогам статей 72, 73, 74, 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказує, що цей розрахунок виготовлений позивачем у довільній формі, не засвідчений належним чином, а тому не може бути документом первинного бухгалтерського обліку. На думку відповідача, відсутність у вказаному розрахунку відповідних підписів та належного засвідчення його копії може свідчити про необ`єктивні (неправдиві) відомості про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У зв`язку з вищевикладеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій додатково зазначає про те, що посилання відповідача на відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення є необґрунтованими, оскільки відповідно до практики Європейського Суду з прав людини якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано усі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними, а реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Також позивач зазначає, що, виходячи з того, що посадовий оклад за посадою, яку він займав до березня 2018 року востаннє підвищувався 01 січня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року, то згідно із пунктом 10-2 Порядку індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Отже, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, доводи та аргументи наведені у якому, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 30 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого 20 січня 2016 року Військовою частиною НОМЕР_3 Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.23).

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 238 від 31 жовтня 2012 року старшого прапорщика ОСОБА_1 , призначеного наказом заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 02 серпня 2012 року № 98-ПМ на посаду начальника медичного пункту (з лазаретом на п`ять ліжок) фельдшера військової частини НОМЕР_1 м. Кам`янка-Бузька, який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_1 м. Радехів Львівської області, з 31 жовтня 2012 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.10).

Згідно з Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 112 від 15 травня 2018 року старшого прапорщика ОСОБА_1 техніка окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 квітня 2018 року № 58-РС на посаду техніка десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_4 з 15 травня 2018 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 (а.с.11).

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 травня 2020 року № 350/486/200/684 позивача на його заяву від 21 травня 2020 року щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення повідомлено, що «у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий 2018 року в Міністерства оборони України не було. Після прийняття з 01 березня 2018 року постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. Вже в грудні 2018 року індекс споживчих цін перевищив 103%, що і стало підставою для виплати особовому складу індексації щомісяця. Також Порядок проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки» (а.с.16).

Також у матеріалах справи наявна довідка-розрахунок про нараховану індексацію грошового забезпечення старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 № 350/486/200/999 від 17 липня 2020 року відповідно до якої за період з січня 2016 року по лютий 2018 року позивачу нараховано 40538,27 грн. індексації. Згідно указаної довідки-розрахунку базовим місяцем індексації є січень 2014 року.

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 96512,11 грн. протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка: наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 96512,11 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, відповідно до визначення, яке міститься в абзаці третьому статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, шостої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з абзацами першим, другим, п`ятим, шостим пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Абзацами першим шостим пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку № 1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

З наявних у матеріалах справи доказів суд встановив, що відповідач за грудень 2015 року нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 1027,99 грн. з урахуванням базового місяця січень 2014 року.

Підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відповідач зазначає відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України.

Правомірність невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 15 травня 2018 року відповідач пояснює тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з березня 2018 року відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців Збройних Сил України. Відтак, базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. Оскільки з березня 2018 року по день виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (15 травня 2018 року) не відбулося збільшення величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації відповідно до базового місяця (березень 2018 року), тобто поріг індексації не перевищив 103 відсотки, право на виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період позивач не набув.

Водночас, у матеріалах справи наявна довідка-розрахунок про нараховану індексацію грошового забезпечення старшому прапорщику запасу ОСОБА_1 № 350/486/200/999 від 17 липня 2020 року відповідно до якої за період з січня 2016 року по лютий 2018 року позивачу нараховано 40538,27 грн. індексації. Згідно указаної довідки-розрахунку базовим місяцем індексації є січень 2014 року.

Натомість позивач уважає, що базовими місяцями для нарахування йому індексації грошового забезпечення повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач здійснив нарахування позивачу сум індексації грошового забезпечення та частково їх виплатив (за грудень 2015 року), і з такими сумами позивач не погоджується у зв`язку з неправильним, на його думку, визначенням відповідачем базових місяців, спірним у цій справі є саме питання визначення базового (базових) місяця (місяців) індексації грошового забезпечення.

З цього приводу суд зазначає таке.

Враховуючи положення Порядку № 1078 місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови № 1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою № 1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.

Водночас, визначаючи січень 2014 року як базовий місяць для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач посилається на те, що позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з квітня 2013 року установлено щомісячну додаткову грошову винагороду. У січні 2014 року позивачу збільшено розмір щомісячної додаткової грошової допомоги з 40% до 60%, а тому відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 січень 2014 року є базовим місяцем проведення індексації його грошового забезпечення.

Однак, суд звертає увагу на те, що вказана щомісячна додаткова грошова винагорода, на яку посилається позивач, не включалася до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 Наказу Міністерства оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»), а розмір винагороди встановлювався наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік (пункт 9 Наказу № 595).

Отже, враховуючи те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, не мала постійного характеру, не була основною та змінювалась (збільшувалась) від 20% до 60% місячного грошового забезпечення та у подальшому скасована, суд дійшов висновку, що така не повинна впливати на розмір індексації грошового забезпечення, з огляду на наступне.

Згідно із пунктом 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року № 48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року № 28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09 лютого 2005 року № 024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що саме січень 2008 року, а не січень 2014 року, як уважає відповідач, є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення.

В подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

Отже, у межах спірних правовідносин саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно встановлено базовий місяць, то у спірний період нарахування індексації здійснювалось відповідачем неправильно, що у свою чергу призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах.

Щодо посилань відповідача на відсутність фінансового ресурсу, як на підставу для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

До того ж, відповідачем не надано жодних доказів для підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на його рахунки для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період, а також не доведено ту обставину, що ним протягом 2016-2018 рр. надсилались відповідні заявки до вищестоящого органу стосовно потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

З огляду на наведене посилання відповідача на відсутність фінансового ресурсу, як на підставу для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року є безпідставними та до уваги судом не приймаються.

Щодо посилань відповідача на роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16 липня 2015 року № 10685/0/14-15/10, від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 08 серпня 2017 року № 15966/0/2-17/16 та від 08 серпня 2017 року № 78/0/66-17 суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки зазначені роз`яснення не є нормативно-правовими актами, а відповідач має діяти відповідно до вимог закону, який має вищу юридичну силу.

Твердження відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є безпідставними, оскільки частина 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Доводи відповідача про відсутність механізму виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за минулі періоди суд оцінює критично, оскільки вказане не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці, однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення, а не проведення та не виплата цієї гарантії є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в розмірі 96512,11 грн.

Як встановив суд з матеріалів справи відповідач нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період, обрахувавши її суму у розмірі 40538,27, а також здійснив виплату за грудень 2015 року у розмірі 1027,99 грн. При нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача за спірний період відповідач визначив січень 2014 року, як базовий місяць. Однак, як вказав вище суд, базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача мають бути січень 2008 року та березень 2018 року.

За таких обставин, суд доходить висновку, що саме дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2014 року є протиправними, оскільки такі дії безпосередньо призвели до нарахування позивачу сум індексації у занижених розмірах, у зв`язку з чим порушили його права та інтереси.

Тому позовну вимогу у цій частині належить задоволити частково.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця в сумі 96512,11 грн. суд зазначає таке.

Вищевказана сума індексації грошового забезпечення позивача визначена у долученому ним до матеріалів справи розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до якого сума індексації за період з 02 грудня 2016 року по 15 травня 2018 року становить 96512,11 грн.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Оскільки індексація грошового забезпечення за спірний період з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

Так, з аналізу норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення слідує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки на час розгляду цієї справи та прийняття рішення у ній нарахування на користь позивача індексації грошового забезпечення відповідачем, як роботодавцем позивача за спірний період з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців не здійснено, суд вважає, що за таких обставин та встановленого правового регулювання відсутні порушення прав позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року у сумі 96512,11 грн. є передчасною та спрямована на захист ще не порушеного права позивача (конкретна сума індексації грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців ще не нарахована відповідачем за спірний період), що суперечить статті 5 КАС України, в той час, як судовий захист може надаватися лише порушеним правам, а тому у її задоволенні належить відмовити.

Разом з тим, згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Водночас, суд також враховує, що відповідач здійснив виплату індексації грошового забезпечення позивача за грудень 2015 року у розмірі 1027,99 грн.

Тож, оскільки суд визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2014 року та, враховуючи те, що відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення саме на відповідача покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення задоволити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2014 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 15 травня 2018 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.