Справа № 640/4039/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ № 640/4039/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Чемериса М.С. (за дорученням судді), розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників»
доГоловного управління Державної податкової служби у Київській області
провизнання протиправними та скасування наказу та рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДПС у Київській області від 28.01.2020 № 211 «Про проведення фактичних перевірок»;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків від 29.01.2020, прийнятого Головним управлінням ДПС у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він не здійснює виробництво, облік, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та ніколи не був зареєстрований платником акцизного податку, а тому фактична перевірка із посиланням на п. 80.2.5. ст. 80 ПК України призначена незаконно; той факт, що позивач не є платником акцизного податку був встановлений податковим органом під час попередньої позапланової документальної перевірки позивача та відображений в Акті такої перевірки; позивач не здійснює виробництво, облік, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а його продукція не підпадає під коди УКТ ЗЕД, внаслідок яких необхідно сплачувати акцизний податок; цей факт підтверджується актом технологічного аудиту відділень дистиляції та зневоднення комплексу по виробництву органічних рідин від 11.09.2019; висновком експертного дослідження за результатами проведення комісійного товарознавчого дослідження № 3078/3079/16-53 від 17.03.2016; протоколами випробувань № 10422 від 30.08.2019 та № 9950 від 10.08.2018; відповідач не вручив позивачу під розписку наказ відповідно до вимог п. 80.2 ст. 80 ПК України; форма наказу не відповідає вимогам п. 81.1 ст. 81 ПК України, оскільки наказ не містить найменування, реквізити, адресу місцезнаходження платника податку, який перевіряється; інформацію щодо платника, який перевіряється відповідач зазначив у витягу з додатку № 1 до наказу ГУ ДПС У Київській області від 28.01.2020 № 211 «Про проведення фактичних перевірок перелік суб`єктів господарювання, які підлягають фактичним перевіркам з 29-30 січня 2020 року», проте будь-які додатки чи витяги з додатків до наказу не передбачені вимогами до оформлення наказу; позивач мав право на недопуск працівників до фактичної перевірки, оскільки наказ не відповідає вимогам ПК України, отже застосування арешту майна позивача є незаконним.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

25.02.2020 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/4039/20; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

31.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що у зв`язку із отриманням податкової інформації у вигляді листа ДПС України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-17 та на підставі п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України ним було прийнято наказ від 28.01.2020 № 211 «Про проведення фактичних перевірок» суб`єктів господарювання згідно із додатком № 1; перелік продукції хімічного і технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований, затверджений постановою КМУ № 722 від 14.08.2019; у податкового органу була необхідність провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, зокрема, позивача та його контрагентів, з обов`язковим відбором зразків для визначення фізико-хімічних показників та приналежності виробленої продукції до заявленого виробником коду згідно з УКТ ЗЕД; вся необхідна інформація була зазначена у витягу з додатку до наказу від 28.01.2020 № 211 «Про проведення фактичних перевірок», сам наказ підписаний в.о. заступника начальника Войтюком В. та скріплений печаткою контролюючого органу; направлення на перевірку та службові посвідчення були пред`явленні представнику позивача - заступнику директора по загальним питанням ОСОБА_1 , якому також було вручено копію спірного наказу; проте в порушення п. 81.1 ст. 81 ПК України позивач відмовив посадовим особам податкового органу у допуску до проведення перевірки, про що було складено Акт № 28/10-36-32-00-10/40328493 від 29.01.2020; таким чином на підставі п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України до позивача було застосовано арешт майна. Також відповідач просив суд здійснювати розгляд справи у судовому засіданні за участю представника відповідача.

16.04.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що позивач здійснює виробництво, облік, зберігання або транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів чи є платником акцизного податку; лист ДПС України від 24.01.2020 не містить інформації про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, як і не містить інформації, що позивач є платником акцизного податку; цей лист має загальний інформаційний характер, а отже не може бути підставою для проведення перевірки в розумінні п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України; позивач виготовляє оксигенат органічних речовин, який відноситься до коду УКТ ЗЕД 3814 009019 «Розчинники, розріджувачі складні органічні», що підтверджується висновком Торгово-промислової палати від 18.08.2017 № К-1461 та №Л-1468; продукція, що виготовляється позивачем не входить до коду 2207 згідно із УКТ ЗЕД, про який йде мова у листі ДПС України 24.01.2020; якщо продукція віднесена до чіткого коду УКТ ЗЕД, то податковий орган не може самостійно трактувати віднесення такої продукції до іншого коду, навіть якщо б така продукція містила б суміш іншої рідини, наприклад спирту етилового; рішення про накладення арешту на кошти, зокрема, банківські рахунки приймається виключно судом, а отже відповідач перевищив свої повноваження, визначені ст. 94 ПК України.

Також позивач звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за участі сторін з проведенням судового засідання.

Ухвалою суду від 27.05.2020 клопотання представника позивача - адвоката Волько А.І. та представника Головного управління ДПС у Київській області про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін було залишено без задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.01.2020 в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області Войтюком В. на підставі ст. ст. 20, 75, 80 ПК України було прийнято наказ № 211 «Про проведення фактичних перевірок», яким наказано начальнику управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів (Івану Левкіну) організувати проведення фактичних перевірок з 29-30 січня 2020 року тривалістю 10 діб, за період діяльності згідно з вимогами ст. 102 ПК України (п. 1 наказу); працівникам управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів на підставі п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання (об`єктів) згідно з додатком № 1 (п. 2 наказу).

У витягу з додатку № 1 до наказу Головного управління ДПС у Київській області № 211 від 28.01.2020 зазначено, що метою перевірки є здійснення контролю за: діяльністю суб`єктів у сфері виробництва та обігу спирту, спиртовмисної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, у тому числі наявності ліцензій, виданих органами ДПС та реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі; внесенням місць зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів; встановленими мінімальними оптово-відпускними цінами або роздрібними цінами на алкогольні напої; встановленими максимальним роздрібними цінами на тютюнові вироби; реєстрацією платниками акцизного податку при здійсненні суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального, реєстрацією в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового, витратомирів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; реєстрацію акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу тощо. Крім того, підставою перевірки у витягу з додатку № 1 до наказу зазначено п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України; періодом діяльності, який буде перевірятися, - період, відповідно до вимог ст. 102 ПК України. Суб`єктом господарювання, який підлягає перевірці, зазначено ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників», , адреса об`єкта перевірки: Фастівський район, смт. Кожанка, територія цукрозаводу, буд. 1-г; дата початку перевірки і тривалість: 29.01.2020, 10 діб.

На підставі наказу № 211 від 28.01.2020 в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області Войтюком В. були оформлені направлення на перевірку № 70 від 29.01.2020 на ім`я головного державного ревізора-інспектора Атабєгова І.М. та № 69 від 29.01.2020 на ім`я завідувача сектору Іванова Д.О.

29.01.2020 співробітниками Головного управління ДПС у Київській області завідувачем сектору Івановим Д.О. та головним державним ревізором-інспектором Атабєговим І.М. був складений акт про відмову від отримання акту відмови від допуску до перевірки та/або надання письмових пояснень до нього, в якому, зокрема, зазначено: «заступник директора по загальним питанням ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» ОСОБА_1 відмовився від отримання акту № 28/10-36-32-00-10/40328493 відмови від допуску до перевірки та/або надання письмових пояснень до нього, без пояснення причин та надання пояснень».

29.01.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким на підставі п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України застосовано умовний адміністративний арешт майна у вигляді арешту коштів на рахунках ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників».

На погоджуючись із наказом на проведення перевірки та рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Згідно із п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований ст. 80 ПК України, п.п. 80.1, 80.5, 80.7 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

За приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Таким чином за змістом абзацу третього п. 81.1 ст. 81 ПК України умовою допуску посадової особи контролюючого органу до проведення фактичних перевірок за наявності підстав для її проведення є пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та, у разі проведення перевірки в іншому місці, - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Як зазначалось вище, 28.01.2020 в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області Войтюком В. на підставі ст. ст. 20, 75, 80 ПК України було прийнято наказ № 211 «Про проведення фактичних перевірок», яким наказано начальнику управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ( Івану Левкіну ) організувати проведення фактичних перевірок з 29-30 січня 2020 року тривалістю 10 діб, за період діяльності згідно з вимогами ст. 102 ПК України (п. 1 наказу); працівникам управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів на підставі п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання (об`єктів) згідно з додатком № 1 (п. 2 наказу).

У витягу з додатку № 1 до наказу Головного управління ДПС у Київській області № 211 від 28.01.2020 зазначено, що метою перевірки є здійснення контролю за: діяльністю суб`єктів у сфері виробництва та обігу спирту, спиртовмисної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, у тому числі наявності ліцензій, виданих органами ДПС та реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі; внесенням місць зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів; встановленими мінімальними оптово-відпускними цінами або роздрібними цінами на алкогольні напої; встановленими максимальним роздрібними цінами на тютюнові вироби; реєстрацією платниками акцизного податку при здійсненні суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального, реєстрацією в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового, витратомирів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; реєстрацію акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу тощо. Крім того, підставою перевірки у витягу з додатку № 1 до наказу зазначено п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України; періодом діяльності, який буде перевірятися, - період, відповідно до вимог ст. 102 ПК України. Суб`єктом господарювання, який підлягає перевірці, зазначено ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників», , адреса об`єкта перевірки: Фастівський район, смт. Кожанка, територія цукрозаводу, буд. 1-г; дата початку перевірки і тривалість: 29.01.2020, 10 діб.

Як стверджує відповідач, необхідність оформлення витягу із додатку № 1 до наказу № 211 від 28.01.2020 зумовлена збереженням службової інформації органів ДПС.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що додатки або витяги не передбачені вимогами до оформлення наказу.

Надаючи оцінку аргументам сторін суд виходить із того, що додаток № 1 є невід`ємною частиною наказу Головного управління ДПС у Київській області № 211 від 28.01.2020, а отже до додатку № 1 та/або витягу із додатку № 1 ставляться такі ж вимоги, які до оформлення самого наказу.

Іншими словами, оскільки витяг з додатку №1 до спірного наказу містить відомості, передбачені абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, які є обов`язковими, то за відсутності обов`язкових реквізитів ні додаток, ні витяг з нього (який оформлений неналежно) не можуть оцінюватися як такі, що прийняті (вчинені) у передбачений законом спосіб.

Разом із тим, наявний в матеріалах справи витяг із додатку № 1 до наказу № 211 від 28.01.2020 не містить підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та не скріплений печаткою контролюючого органу, як того вимагає п. 81.1 ст. 81 ПК України.

До того ж, ані наказ Головного управління ДПС у Київській області № 211 від 28.01.2020, ані витяг із додатку № 1 до наказу Головного управління ДПС у Київській області № 211 від 28.01.2020 не містять зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Кодексу.

Посилання у витязі з додатку №1 на ст. 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності товариства, суд вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду, а також створення у позивача відчуття правової визначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього.

Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту, що в свою чергу, є підставою для визнання спірного наказу таким, що не відповідає п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України в частині способу виконання відповідачем владних управлінських функцій.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд в своїй постанові від 11.09.2018 у справі № 826/14478/17 (адміністративне провадження №К/9901/56090/18).

За вказаних обставин позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Головного управління ДПС у Київській області від 28.01.2020 № 211 «Про проведення фактичних перевірок» є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку доводам сторін щодо наявності правових підстав для проведення фактичної перевірки, суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається із матеріалів справи, наказ № 211 від 28.01.2020 прийнятий у зв`язку із отриманням відповідачем листа ДПС України від 24.01.2020 № 1209/7/99-00-17-02-01-17.

Вказаним листом ДПС України повідомляє Головні управління ДПС Київської, Кіровоградської, Рівненської, Сумської, Харківської Черкаської областей, що:

- виробники продукції хімічного та технічного призначення (розчинники, етанол, як складник бензину, сольвенти, компоненти та ін.) виробляють зазначену продукцію під кодами УК ЗЕД згідно із Переліком продукції хімічного і технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований, затверджений Постановою КМУ № 722 від 14.08.2019, при цьому до хімічного складу такої продукції входить спирт етиловий переважно з масовою часткою понад 80 відс.об, який у подальшому можливо виділити від денатуруючих добавок та використовувати для виготовлення контрафактної алкогольної продукції;

- підприємства (відповідно до додатку), які декларують виробництво продукції хімічного призначення, підлягають відпрацюванню;

- необхідно провести фактичні перевірки зазначених суб`єктів господарювання та їх контрагентів з обов`язковим відбором зразків для визначення фізико-хімічних показників та приналежності виробленої продукції до заявленого виробником коду згідно з УКТ ЗЕД;

- у разі встановлення ризиків, що такими платниками податків здійснюється виробництво продукції, яка відповідає коду 2207 згідно із УКТ ЗЕД, необхідно вжити відповідних заходів реагування.

Відповідно до положень п.п. 80.2.5 ст. 80 ПК України:

« 80.2. Фактична перевірка може проводитися па підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або ного уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки,

та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами- лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального».

Із зазначеного вбачається, що перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України буде правомірною за наявності: наказу на призначення перевірки, який має містити 1) визначення, яка саме інформація отримана податковим органом щодо наявних порушень з боку конкретного платника податків; 2) відомостей, коли та ким така інформація, що слугувала підставою для призначення фактичної перевірки, була надана; 3) відомостей, які є наявні докази отримання контролюючим органом такої інформації або звернення, які було зареєстровано у відповідному порядку.

Лише за наявності зазначених умов наказ буде відповідати вимогам законодавства, а перевірка на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України буде правомірною.

Слід враховувати, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України виділяє одну окрему підставу для призначення перевірки відповідно до зазначеного пункту, проте контролюючим органом зазначено лише частину цього пункту, як підставу для перевірки позивача, що є неправомірним, оскільки цей підпункт має застосовуватись повністю, а не частинами.

Як вбачається, податковий орган ділить п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України па дві самостійні підстави для перевірки:

- перша підстава - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- друга підстава - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У зв`язку з відсутністю у податкового органу відповідної інформації про порушення платником податку податкового законодавства, податковим органом зазначається лише частина п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, як самостійна підстава для перевірки. Натомість, такі дії податкового органу є неправомірними.

Аналогічну правову позицію підтримує і П`ятий апеляційний адміністративний суд в постанові від 29.03.2019 у справі № 815/2757/18. Даючи оцінку правомірності дій фіскального органу по призначенню перевірки, суд апеляційної інстанції зазначив про недопустимість призначення такої перевірки на підставі часткового застосування положень п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, зокрема: «Посилання відповідача на те, що згідно із п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України достатньою самостійною підставою для проведення фактичної перевірки є здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, колегія суддів вважає помилковими, оскільки таке тлумачення цієї норми повністю нівелює необхідність існування інших передбачених у п. 80.2 ст. 80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок дотримання вимог законодавства в цій сфері, адже такими функціями контролюючий орган наділений законодавчо на постійній основі».

З врахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивача про відсутність у спірному наказі від 28.01.2020 № 211 визначених у п. 80.2 ст.80 ПК України підстав для проведення фактичних перевірок.

Лист Державної податкової служби України № 1209/7/99-00-17-02-01-07 від 24.01.2020, на який посилається відповідач, суд не бере до уваги в якості підстави для проведення перевірки відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, оскільки в ньому відсутня інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як зазначає Верховний Суд в своїй постанові від 08.10.2019 у справі № 826/11217/18 процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Крім того, позивач не здійснює діяльність в сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і цільового використання спирту платником податків, а тому п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України не може бути підставою для проведення перевірки згідно з оспорюваним наказом.

Позивач ніколи не був зареєстрованим платником акцизного податку, що навіть підтверджується відповідачем в акті «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018» від 24.04.2019 № 322/10-36-14-14/40328493.

Відповідно до п. 3.1.3 вищевказаного акту перевірки зазначено: «за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 згідно розділу VI «Акцизний податок» ПКУ ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» не є платником акцизного податку».

Тобто відповідачем було встановлено під час попередньої позапланової документальної перевірки, що позивач не підпадає під критерії платників акцизного податку. Перелік осіб, які можуть бути платниками акцизного податку визначено п. 212.1 ст. 212 ПК України, зокрема зазначено чіткий вид продукції за кодом УКТ ЗЕД, операції з якою здійснює платник платників податків.

Відповідач раніше звертався із письмовим запитом до позивача від 21.12.2018 №5498/10/10- 36-14-14 про надання інформації та підтверджуючих документів щодо використання позивачем у виробництві хімічних розчинників підакцизних товарів, зокрема спиртової продукції.

У відповіді від 09.01.2019 №09/01-18/3 на письмовий запит позивач зазначив, що оксигенат органічних речовин, яку виготовляє позивач відповідає коду УКТ ЗЕД 38 14 009019 «Розчинники і розріджувачі складні органічні..», які не належать до підакцизних товарів, що підтверджується висновком Київської торгово-промислової палати від 18.08.2017 №К-1461 та Л-1468.

Даний висновок та інші підтверджуючі документи позивач долучав до відповіді на запит та надав до матеріалів справи.

Також, в наказі відсутні посилання на те, що в діяльності позивача були належним чином встановлені або існує будь-яка інша інформація, що свідчить про порушення податкового законодавства в частині здійснення виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів або цільового використання.

На підтвердження того, що позивач не здійснює виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а його продукція не підпадає під коди УКТ ЗЕД, внаслідок яких необхідно сплачувати акцизний податок, позивачем до суду надано:

-акт технологічного аудиту відділень дистиляції та зневоднення комплексу по виробництву органічних рідин в умовах ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників» від 11.09.2019;

-висновок експертного дослідження за результатами проведення комісійного товарознавчого дослідження №3078/3079/16-53 від 17.03.2016;

-протокол випробувань №10422 від 30.08.2019;

-протокол випробувань №9950 від 10.08.2018.

З цих документів вбачається, що вироблена позивачем продукція відноситься до розчинників та розріджувачів складних органічних, відповідає технічним умовам «Оксигенат органічних рідин» та не відповідає ДС ГУ «Спирт етиловий ректифікований. Технічні умови», а технологія виробництва оксигенату виключає можливість виробництва спирту етилового ректифікованого (через відсутність у складі установки необхідних для його виробництва обладнання, технологічних вузлів та прийомів, а також технологічних умов).

Таким чином, у відповідача не було законних підстав на прийняття рішення про проведення фактичної перевірки позивача, яке оформлене наказом № 211 від 28.01.2020 на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України.

Що стосується твердження позивача про невручення копії наказу, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

У відзиві відповідач зазначає, що у відповідності до вимог Кодексу направлення на перевірку та службові посвідчення пред`явлено представнику платника податків - заступнику директора по загальним питанням ОСОБА_1 та вручено копію наказу від 28.01.2020 № 211, про що свідчать матеріали фотофіксації.

Разом з тим, суд не вважає матеріали фотофіксації належним доказом по справі на підтвердження вручення податковим органом копії наказу від 28.01.2020 № 211, оскільки при дослідженні даних матеріалів, суд не може ідентифікувати осіб які на них зображені, які саме документи були вручені відповідній особі і хто саме надав дані документи.

Отже відповідач порушив порядок призначення фактичних перевірок, прийнявши наказ щодо позивача без належних підстав, не вручив даний наказ уповноваженому представнику позивача, внаслідок чого позивач мав право не допустити до перевірки відповідача.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків від 29.01.2020, прийнятого Головним управлінням ДПС у Київській області, суд зазначає таке.

Згідно із п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області складено акт від 29.01.2020 №28/10-36-32-00-10/40328493 про недопуск позивачем представників контролюючого органу до перевірки та акт від 29.01.2020 про відмову уповноваженої особи позивача від отримання акта відмови від допуску до перевірки та / або надання письмових пояснень до нього.

Підстави для застосування адміністративного арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені статтею 94 ПК України.

Згідно із п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 92 ПК України встановлено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п. 94.3 ст. 94 ПК України, арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Пунктом 94.4 ст. 94 ПК України встановлено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Положеннями п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. На відміну від арешту майна, яке згідно із п. 94.10 ст. 94 ПК України накладається рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Розділом VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 за № 948/30816, встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду (пункт 1). Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (пункт 3).

Тобто, на законодавчому рівні положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту коштів, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Незважаючи на те, що кошти також є складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, водночас має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій, пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту відрізняються процедурою застосування: за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів) або за рішенням суду (арешт коштів).

При цьому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 25.06.2019 у справі № 826/6657/18.

Втім, як вбачається з рішення в.о. начальника Головного управління ДПС у Київській області від 29.01.2020 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, контролюючим органом застосовано арешт коштів на банківських рахунках ТОВ «Фастівський завод органічних розчинників», що є виключно повноваженням суду.

Відтак, зазначене рішення є необґрунтованим та прийнято відповідачем з перевищенням повноважень, передбачених ПК України та Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Вказаний факт встановлений рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 у справі № П/320/755/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі № П/320/755/20, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення Головного управління ДПС у Київській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.01.2020 за своєю суттю є рішенням про арешт коштів на рахунку платника податків, а отже прийнято відповідачем з порушенням процедури, встановленої п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України.

До того ж, вказане рішення прийнято відповідачем на підставі п.п. 94.2.3. п. 94.2 ст. 94 ПК України, тобто внаслідок відмови позивача від проведення фактичної перевірки. Натомість, як зазначалось вище, наказ на проведення такої перевірки № 211 від 28.01.2020 визнаний судом незаконним, а відтак і правові наслідки недопуску позивачем співробітників контролюючого органу до перевірки у вигляді прийняття контролюючим органом рішення про адміністративний арешт майна платника податків не мають під собою юридичних підстав.

За вказаних обставин вказане рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

До того ж суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії та/або рішення. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття оспорюваного наказу та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Однак, в порядку виконання обов`язку, встановленого ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не спростовані доводи позивача, та не надані суду належні та допустимі докази правомірності прийняття спірного наказу та рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975р. у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Суд вважає, що в даному випадку, скасування спірного наказу та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права позивача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 28.01.2020 № 211 «Про проведення фактичних перевірок».

3. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.01.2020.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівський завод органічних розчинників» (08550, Київська область, Фастівський район, смт. Кожанка, вул. Територія Цукрозаводу, 1-Б; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А; ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко