Справа № 440/993/20
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 р. Справа № 440/993/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 22.04.20 року по справі № 440/993/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

-визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України у розмірі 4404,35 грн. за 2014-2016 роки при призначенні пенсії у 2019 році та зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 з 2.07.2019 пенсію за віком із застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2016-2018 роки у розмірі 6188,89 грн.;

-визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій та зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області виплатити позивачу грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтовання позовних вимог зазначив, що пенсійний орган при призначенні позивачу пенсії за віком у липні 2019 року безпідставно застосував показник середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2014-2016 роки, а не за 2016-2018 роки, оскільки пенсія згідно норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" йому призначена вперше. Крім того, вказав на те, що він відмовився від отримання пенсії за вислугу років, а тому має право на отримання грошової допомоги як працівник освіти зі стажем роботи понад 35 років.

22 квітня 2020 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України у розмірі 4404,35 грн за 2014-2016 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2019 році.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 2 липня 2019 року перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2016-2018 роки у розмірі 6188,89 грн та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій є протиправними, оскільки позивач має право на отримання грошової допомоги як працівник освіти зі стажем роботи понад 35 років. Отже, посилаючись на викладені доводи, вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є працівником освіти, стаж роботи за спеціальністю складає 35 років 5 місяців 12 днів, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями трудової книжки, диплома про освіту та розрахунків стажу (а.с. 57-66, 71), а також не заперечується відповідачем.

31.08.2017 позивач звернувся до Лохвицького ОУПФ із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 55).

Пенсія за вислугу років ОСОБА_1 призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику освіти з 01.09.2017, що підтверджено копією протоколу від 6.09.2017 №814 (а.с. 56).

Разом з цим, наказом Лохвицького механіко-технологічного коледжу Полтавської державної аграрної академії від 1.09.2017 №44-к "Про зарахування на роботу" ОСОБА_1 з 04.09.2017 зараховано на посаду викладача спецдисциплін (а.с. 67).

На цій підставі, розпорядженням Лохвицького ОУПФ від 06.09.2017 №814 виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 припинено на час роботи за спеціальністю (а.с. 58).

03.07.2019 року позивач звернувся до Лохвицького ОУПФ із заявою про переведення на пенсію за віком (а.с. 69).

На підставі поданого звернення ОСОБА_1 з 02.07.2019 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 71).

15.01.2020 позивач звернувся до ГУПФ України із заявою, у якій просив виплатити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та повідомити, який показник середньої заробітної плати був застосований при обчисленні пенсійної виплати у 2019 році (а.с. 16).

Листом від 23.01.2020 вих.№01/К-03.13 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги, оскільки до призначення пенсії за віком позивач отримував пенсію за вислугу років (а.с. 17-18). Також пенсійний орган зазначив, що з огляду на первинне призначення пенсії позивачу у 2017 році, при обчисленні пенсійної виплати у 2019 році враховано середній показник заробітної плати за 2014-2016 роки.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУПФУ в Полтавській області щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України у розмірі 4404,35 грн за 2014-2016 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у 2019 році та зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області здійснити з 2 липня 2019 року перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2016-2018 роки у розмірі 6188,89 грн та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період, суд першої інстанції виходив з того, що при обчисленні позивачу пенсії за віком з 02.07.2019 на підставі норм Закону №1058-IV пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням саме цього виду пенсії, тобто, за 2016-2018 роки. Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області виплатити позивачу грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд першої інстанції виходив з того, що позивач до призначення пенсії за віком отримував пенсію за вислугу років, що виключає можливість виплати йому грошової допомоги на підставі пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 46 Основного Закону України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з цим, статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5.11.1991 №1788-ХІІ (надалі - Закон №1788-ХІІ) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальних пенсій.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

У свою чергу, за змістом частини першої статті 26 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з абзацом другим частини третьої статті 45 Закону №1058-IV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

У відповідності до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (надалі - Порядок №1191).

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.

Умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Також, колегія суддів зауважує, що отримання вказаної грошової допомоги визначено законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі звернення ОСОБА_1 від 31.08.2017 пенсійним органом з 01.09.2017 року призначено позивачу пенсію за вислугу років як працівнику освіти, виплату якої припинено з 04.09.2017 з огляду на працевлаштування позивача (а.с. 56-58).

Тобто, позивачу раніше було призначено пенсію відповідно до Закону №1788-XII, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 03.07.2019 року.

Так, колегія суддів вказує на те, що позивач до призначення пенсії за віком отримував пенсію за вислугу років, що виключає можливість виплати йому грошової допомоги на підставі пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі №328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а, від 02.03.2020 у справі №№175/4084/16-а(2-а/175/86/16), що в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що пенсійний орган, відмовляючи ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 від одержання пенсії за вислугу років відмовився, колегія суддів відхиляє, з огляду на не підтвердження зазначеного в ході розгляду справи. Крім того, пенсія за вислугу років позивачу призначена на підставі його особистого звернення.

Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 440/993/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський