Справа № 300/535/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"14" вересня 2020 р. справа № 300/535/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №300/535/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №300/535/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій.
Заява мотивована тим, що поведінка відповідача свідчить про те, що він діятиме всупереч судовому рішенню та існує ризик неналежного виконання такого рішення. Крім того, вказує, що Департамент ДВС не виконає рішення неупереджено. Тому просить постановити ухвалу, якою встановити судовий контроль за виконанням відповідачем судового рішення та зобов`язати його подати звіт про виконання рішення суду, встановивши строк, достатній для виконання.
Розглянувши вказану заяву судом встановлено наступне.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 у справі №300/535/20 позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.09.2019 та зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2019 у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020 та набрало законної сили.

03.09.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом направлено на адресу позивача виконавчі листи від 02.09.2020.

Позивач вважає, що поведінка відповідача свідчить про те, що він діятиме всупереч судовому рішенню та існує ризик неналежного виконання такого рішення. Крім того, вказує, що Департамент ДВС не виконає рішення неупереджено, у зв`язку з чим звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Норми частини першої статті 382 КАС України кореспондують з положеннями частини шостої статті 246, пункту 4 частини першої статті 322 названого Кодексу, згідно з якими у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначається, відповідно, встановлений судом порядок та строк виконання рішення, встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Поряд з цим, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Суд констатує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року не встановлено обов`язку подати звіт відповідачем.

При цьому, наведене є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» звернув увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24-27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

Крім того, у пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).

Водночас суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; далі - Закон № 1404-VIII).

При цьому в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону № 1404-VIII урегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, якою визначено особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Вказані висновки висловлені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 826/9960/15.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 від 31.08.2020 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №300/535/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій.

Керуючись статтями 241, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №300/535/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Матуляк Я.П.