Справа № 360/3202/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3202/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач) до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі також - відповідач, УДМС в Луганській області), відповідно до якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Управління державної міграційної служби України щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Луганській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 22.02.2020 позивач звернулась до УДМС в Луганській області із заявою з приводу можливості оформлення та видачі нового паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки взамін пошкодженого. У заяві було зазначено про небажання позивача за релігійними переконаннями отримувати паспорт нового зразку у формі пластикової ID-картки, безконтактний електронний носій якого містить відцифровані персональні дані особи, оскільки позивач є віруючою людиною.

У листі від 13.03.2020 № Б-29/6/4401-20/4401.3/456-20 відповідач роз`яснив, що оформлення і видача паспортів громадянина України зразка 1994 року здійснюється громадянам, щодо яких прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, а також навів повний перелік документів, необхідних для обміну паспорта громадянина України у разі непридатності паспорта для користування.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1273/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено з підстав не дотримання порядку звернення за видачею паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, оскільки, як зазначено у рішенні, позивач не зверталася до відповідача із відповідною заявою встановленого зразка та до заяви не додано жодних документів для оформлення і видачі паспорта.

08.08.2020 позивач вдруге звернулася до відповідача із письмовою заявою про обмін пошкодженого паспорта на паспорт у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, але разом з якою вже надала необхідні документи для обміну паспорта у відповідності до розділу IV Тимчасового порядку, а саме: заяву про видачу паспорта від 08.08.2020 за формою встановленого зразка; паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 ; дві фотокартки ОСОБА_1 розміром 3,5x4,5см; квитанцію Ощадбанка № 51 від 08.08.2020 р. за сплату ОСОБА_1 державного мита у розмірі 34 грн.

Листом від 17.08.2020 вих. № 11534/1/4401-20/4401.3/11895-20 УДМС у Луганській області інформувало позивача, що питання стосовно обміну пошкодженого паспорта на паспорт громадянина України зразка 1994 року було, нібито, розглянуто раніше та відповідачу надана відповідь від 13.03.2020 за вих. № Б-29/6/4401-20/4401.3/456-20.

Листом від 20.08.2020 вих. № 11534/1/4401-20/4401.3/11895-20/4401.3/12093-20 відповідач повідомив позивача про відмову щодо обміну пошкодженого паспорта громадянина України на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, посилаючись на те, що позивачем «не надано повного переліку необхідній документів, визначених чинним законодавством України в УДМС в Луганській області відсутні законні підстави для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку з його непридатністю на паспорт громадянина України зразка 1994 року».

Позивач зазначила, що первісна заява позивача від 21.02.2020 дійсно не містила необхідних додатків (документів), що й було підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1273/20. Натомість, заява позивача від 08.08.2020 фактично містила всю необхідну інформацію, була подана разом з необхідними документами, та в ній чітко висловлено прохання оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.

Позивач вважає, що відповідач своєю відмовою щодо оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВР України від 26.06.1992 № 2503-XII, порушує особисті права позивача, що не відповідає основоположним приписам Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997), у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 28-30).

Від управління ДМС України в Луганській області 09.09.2020 через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду надійшов відзив на позов (арк. спр. 35-46), в якому зазначено, що позовних вимог не визнає з таких підстав.

Законом України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а саме частиною четвертою статті 21, передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

З прийняттям вищезазначеного акта, паспорт громадянина України оформляється територіальними органами та підрозділами ДМС, що забезпечені відповідним обладнанням, всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) - в редакції станом на 06.03.2018, момент першого звернення позивача, передбачено запровадити із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

- з 01.01.2016 оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі - Положення про паспорт);

- з 01.11.2016 оформлення (у тому числі замість втраченого або викрадено), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою (далі - Порядок).

Пунктом 3 Постанови № 302 також установлено, що :

- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016р. припиняється.

- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

- вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Положення Постанови № 302 передбачають поступовий перехід до виготовлення біометричних паспортів та порядок оформлення паспорта громадянина України в різні періоди запровадження біометричних паспортів, залежно від стану забезпечення матеріально-технічними ресурсами.

Тобто, УДМС вважає, що діяло в межах наданих повноважень на підставі норм чинного законодавства України.

Звертаючись до УДМС в Луганській області із заявою у довільній формі від 21.02.2020 про надання інформації щодо можливості отримати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, позивач звернулась до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян», та не надала жодного необхідного документу для оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року.

В заяві позивача зазначено: «Прошу письмово повідомити на мою адресу про можливість чи відмову прийняття...».

Відповідь УДМС в Луганській області від 13.03.2020 вих. №5-29/6/4401-20/4401.3/4566-20 була надана позивачу також відповідно до Закону України «Про звернення громадян», в якій було надано повний перелік документів, необхідних для обміну паспорта зразка 1994 року, та зазначено:

«У разі не згоди з прийнятим рішенням Ви маєте право його оскаржити відповідно до статей 15, 17 Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 з приводу обміну паспорта громадянина України до УДМС в Луганській області не зверталась, позивач зверталась до УДМС в Луганській області в порядку Закону України «Про звернення громадян» за роз`ясненнями щодо можливості оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку із непридатністю, із заявою від 21.02.2020, на яку була надана обґрунтована відповідь про підстави та порядок обміну паспорта.

Згодом позивач вдруге звернулась до УДМС в Луганській області знову із заявою у довільній формі від 08.08.2020 (є в матеріалах справи) в порядку Закону України «Про звернення громадян», та не надала всіх необхідних документів для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року, причому про їх перелік позивач була обізнана, як під час звернення від 08.08.2020, так і під час попереднього звернення від 21.02.2020, оскільки позивач сама перелічила перелік необхідних документів, також цей перелік було зазначено у відповіді УДМС в Луганській області від 13.03.2020 (є в матеріалах справи).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання.

Попереднє аналогічне звернення позивача від 21.02.2020 було розглянуто УДМС в Луганській області та 13.03.2020 вих. № Б-29/6/4401 - 20/4401.3/4566-20 на її адресу надіслано відповідь (є в матеріалах справи).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 статті 3 Закону визначено, що під зверненнями громадян слід 8 розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Стаття 19 Закону визначає обов`язок органів державної влади, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Статтею 20 Закону регламентовано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. 21.02.2020 та 08.08.2020 надійшли звернення позивача ОСОБА_1 та 13.03.2020 та 17.08.2020 відповідно, УДМС в Луганській області своєчасно надані відповіді заявниці (звернення і відповіді є в матеріалах справи).

Отже, за результатом розгляду вказаних звернень, позивача було повідомлено у строк та порядок, який визначений законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 безпосередньо з приводу обміну паспорта громадянина України до УДМС в Луганській області не зверталась, відповідно УДМС в Луганській області жодного рішення стосовно позивача не приймалось, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для визнання протиправною бездіяльність УДМС в Луганській області або протиправною відмову, а вищезазначені відповіді, по своїй суті, мають роз`яснювальний характер та не мають для позивача ніяких правових наслідків.

На думку відповідача, подані позивачем заяви від 21.02.2020 та від 08.08.2020 ,не відповідають заяві встановленого зразка та не містять відповідний перелік документів, в УДМС в Луганській області відсутня можливість та законні підстави обміняти та видати позивачу паспорт громадянина України будь-якого зразка.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

21.02.2020 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до Сєвєродонецького МВ УДМС України в Луганській області із заявою про надання інформації щодо можливості отримати паспорт у формі книжечки зразка 1994 року, в якій просила письмово повідомити на її адресу про можливість чи відмову прийняття Сєвєродонецьким міським відділом Управління ДМС України у Луганський області від ОСОБА_1 документів (заява на видачу паспорту; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита, довідка про реєстрацію місця проживання, свідоцтво про народження) для обміну паспорту громадянина України ОСОБА_1 (Сер. НОМЕР_1 від 04.06.1999 р.) шляхом оформлення та видачі нового паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки - за відсутності щодо неї рішення суду про зобов`язання вказаного територіального органу ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, що набрало законної сили (арк. спр. 18).

УДМС в Луганській області надано відповідь від 13.03.2020 вих. № Б-29/6/4401-20/4401.3/4566-20, в якій зазначено, що згідно пунктом 1 Розділу ІV Порядку № 456 визначено перелік документів, який подає заявник для обміну паспорта (арк. спр. 19).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі № 360/1273/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (арк. спр. 57-59).

08.08.2020 позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про обмін пошкодженого паспорта на паспорт у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року (арк. спр. 23, 49-50)

До заяви були додані: заява про видачу паспорта від 08.08.2020 за формою встановленого зразка; паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 ; дві фотокартки ОСОБА_1 розміром 3,5x4,5см; квитанція про сплату державного мита у розмірі 34 грн (арк. спр. 24, 50 зворт. бік-53).

Листом від 17.08.2020 вих. № 11534/1/4401-20/4401.3/11895-20 УДМС у Луганській області повідомило позивача, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання. Звернення позивача від 21.02.2020 було розглянуто та 13.023.3030 вих № Б-29/6/4401-20/4401.3/4566-20 надіслана відповідь (арк. спр. 25, 54).

Листом від 20.08.2020 вих. № 11534/1/4401-20/4401.3/11895-20/4401.3/12093-20 відповідач повідомив позивача про відмову щодо обміну пошкодженого паспорта громадянина України на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, посилаючись на те, що позивачем не надано повного переліку необхідній документів, визначених чинним законодавством України в УДМС в Луганській області відсутні законні підстави для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку з його непридатністю на паспорт громадянина України зразка 1994 року (арк. спр.26, 55).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

При цьому, у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом2 (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Таким чином, особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Так, відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус. При цьому, до документу, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України відноситься, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно із частиною третьою статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року № 3423-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, що додається.

Згідно із пунктом 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру запроваджено: з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII; з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 вказаної Постанови № 302 встановлено, що: до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься, зокрема, така інформація, як біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Разом з тим, суд погоджується із посиланням позивача на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, враховуючи таке.

Згідно частиною першою статті 6 Закону України від 01.06.2010 № 2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Статтею 2 Закону № 2297-VI встановлено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Разом з тим, згідно з частинами п`ятою, шостою статті 6 Закону № 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

При цьому, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, у межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, вказані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у статтях 5 і 6 цієї Конвенції; …».

За сталою практикою ЄСПЛ першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване статтею 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, суд дійшов висновку, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (теж чинного на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон № 1474-VIII), яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримався вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Отже, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Разом з тим, законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесені зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

07.06.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302» та визначено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Таким чином, рішення суду передбачено нормами чинного законодавства України та є саме підставою і є обов`язковим в переліку документів, які додаються до заяви для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року.

21.06.2019 набрав чинності наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», яким передбачено підстави та перелік документів, необхідних для обміну паспорта громадянина України.

Згідно Розділу IV вказаного Тимчасового порядку (z0620-19), обмін паспорта здійснюється, зокрема, в разі непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Оскільки у паспорті позивачки серії НОМЕР_1 наявне пошкодження перфорованої серії та номеру, він підлягає обміну в силу вимог Розділу IV Тимчасового порядку (z0620- 19).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку щодо безпідставності посилання відповідачів на відсутність можливості у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 01.09.2020 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права, відповідно до приписів частини другої статті 133 КАС України судовий збір судовий збір у розмірі 840,80 грн. до Державного бюджету України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - відсутній, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (ідентифікаційний код 37851432, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 12) про визнання протиправними дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління державної міграційної служби України щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

Зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Луганській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця