Справа № 380/5576/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5576/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Сподарик Н.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до начальника Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради (79022; м. Львів, вул. І. Виговського, 34, ) із вимогами:

визнати дії Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради незаконними та скасувати протиправний висновок відділу соціального захисту від 15.06.2020 № , щодо не визнання ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_1 ;

визнати ОСОБА_1 - інваліда 2 групи психічного розладу членом сім`ї ОСОБА_1 на підставі Закону України від 22.06.2019 №4795-" Про внесення зміни до статті 5 Закону України " Про психіатричну допомогу ", пункту 5 Постанови КМУ від 2 серпня 2000р № 1192 "Про порядок надання грошової допомоги " (дод № 10) та довідки психоневрологічного диспансеру №756д від 26.05.2020 (дод.№ 7 ) про наявність психічної хвороби;

зобов`язати начальника Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради з моменту набрання рішенням суду законної сили включити в сукупний доход сім`ї ОСОБА_1 , для підрахунку допомоги за доглядом ОСОБА_1 - інваліда 2 групи психічного хворого члена сім`ї, доходи (пенсії) сина ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 батька - ОСОБА_4 та внести відповідне корегування в нарахування допомоги та невідкладної виплати скорегованої допомоги;

виплатити у встановленому порядку ОСОБА_3 недоплату допомоги на догляд за інвалідом 2 групи психічного розладу ОСОБА_1 в сумі 13555,0 грн. згідно додатку №18;

виплатити у встановленому порядку ОСОБА_1 - інваліду 2 групи психічного розладу заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради є протиправними, оскільки відповідач незаконно відмовив ОСОБА_1 у визнанні його членом сім`ї , щодо призначення щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею. Зазначає, що проживає з батьками : мати - ОСОБА_3 , та батьком - ОСОБА_4 . Позивач вказує, що п. 5 Постанови № 1192 складений не в правовій формі, де не визначений віковий ценз «дітей», штучно обмежені права по визначенню психічно хворого інваліда І і ІІ групи. Просить позов задоволити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

27.07.2020 за вх. № 37202 від відповідача надійшло клопотання, у якому просив здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

У розумінні п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України ця справа є справою незначної складності, розгляд якої повинен здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), підстави для розгляду цієї позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін - відсутні.

30.07.2020 суд ухвалою відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

19.08.2020 за вх. № 41137 відповідачем подано відзив на позовну заяву, проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним. Зазначив, що відповідно до п.5 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 2 серпня 2000 № 1192 (далі - Порядок № 1192 ) розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення допомоги на догляд проводиться відповідно до Порядку № 1192 (в редакції вчинення спірних правовідносин), обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 632. До складу сім`ї не включаються особи, визнані особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії медичного закладу потребують постійного стороннього догляду і не належать до зазначених членів сім`ї, та особи, які перебувають на повному державному утриманні. Отже, відповідач звертає увагу суду, що Порядком № 1192 визначено, що до складу сім`ї ОСОБА_3 при розрахунку середнього сукупного доходу сім`ї для призначення допомоги на догляд не включається ОСОБА_1 , оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання внаслідок психічного розладу і доходи позивача до розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї не включається. У зв`язку з наведеним, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 1992 року позивач перебуває на обліку на амбулаторному лікуванні у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері.

Згідно висновку від 25.05.2020 лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1129 ОСОБА_1 має обмежену здатність до спілкування, обмежену здатність контролювати свою поведінку.

Позивач - ОСОБА_1 згідно з довідкою серії ЛВА -1 № 359449 є особою з інвалідністю II групи загального захворювання, може працювати в спеціально створених умовах.

ОСОБА_3 , мати позивача, перебуває з 01.06.2012 у Залізничному відділі соціального захисту на обліку та отримує допомогу на догляд за ОСОБА_1 , особою з інвалідністю II групи загального захворювання внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

23.06.2020 ОСОБА_3 звернулася до Залізничного відділу соціального захисту із заявою та відповідним пакетом документів щодо призначення щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 23.06.2020 та Порядку № 1192, їй призначено допомогу на догляд з 01.06.2020 у розмірі 387,66 грн. з 01.07.2020 до 30.11.2020 у розмірі 831,66 грн. щомісячно.

Позивач звернувся до Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради із запитом щодо правильності призначення щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом із особою із інвалідністю І і ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

15.06.2020 за № Залізничним відділом соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради ОСОБА_1 надано відповідь на звернення, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 до складу сім`ї для розрахунку допомоги на догляд не включено, оскільки він є особою з інвалідності ІІ групи загального захворювання та не належить до зазначених членів сім`ї передбачених п.5 Порядку№ 1192, а саме не є особою з інвалідністю І чи ІІ групи з дитинства чи особою з інвалідністю І групи.

Вважаючи дії відповідача щодо не визнання ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_3 протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року

№ 1489-III визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Згідно ст. 5 Закон України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць.

Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 2 серпня 2000 № 1192 (в редакції чинній на час вчинення спірних правовідносин) визначає призначення та розрахунок щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею.

Згідно п. 3 Порядку № 1192 розмір допомоги на догляд розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць.

Відповідно до п. 4. Порядку № 1192 допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за нею.

Пунктом 5 Порядку № 1192 передбачено, що розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення допомоги на догляд провадиться відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої спільним наказом Мінсоцполітики, Мінфіну, Мінекономіки, Держкоммолодьспорттуризму, Держкомстату.

До складу сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на догляд, включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені та підопічні діти цих осіб, а також діти до досягнення ними 23 років, які навчаються у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти з денною формою навчання і не мають власних сімей, незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I чи II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, визнані особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії медичного закладу потребують постійного стороннього догляду і не належать до зазначених членів сім`ї, та особи, які перебувають на повному державному утриманні.

Суд встановив, що згідно висновку від 25.05.2020 лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1129 ОСОБА_1 має обмежену здатність до спілкування, обмежену здатність контролювати свою поведінку.

Позивач - ОСОБА_1 згідно з довідкою серії ЛВА -1 № 359449 є особою з інвалідністю II групи загального захворювання, може працювати в спеціально створених умовах.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. А як вбачається, Порядку № 1192 визначає призначення та розрахунок щомісячної грошової допомоги. Крім того, п.5 Порядку № 1192 чітко зазначено, що до складу сім`ї не включаються особи, визнані особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії медичного закладу потребують постійного стороннього догляду і не належать до зазначених членів сім`ї, та особи, які перебувають на повному державному утриманні.

З аналізу зазначених норм законодавства, висновку від 25.05.2020 лікарської комісії медичного закладу, довідки серії ЛВА -1 № 359449, суд приходить до переконання та погоджується з висновком відповідача, що Залізничним відділом соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради ОСОБА_1 до складу сім`ї для розрахунку допомоги на догляд не включено, оскільки він є особою з інвалідності ІІ групи загального захворювання та не належить до зазначених членів сім`ї передбачених п.5 Порядку№ 1192, а саме не є особою з інвалідністю І чи ІІ групи з дитинства чи особою з інвалідністю І групи.

Тобто, відповідачем правомірно враховано склад сім`ї позивача з 2-х чоловік (мами та батька позивача) при розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача понесених ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.ст. 22, 23 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, стосовно розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно протиправними діями/рішеннями відповідача, то суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих та ділових стосунках позивача, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Таким чином, сам факт заподіяння моральної шкоди має довести суду позивач. Однак судом не встановлено факту заподіяння будь-якої шкоди позивачу діями чи бездіяльністю відповідача, будь-яких доказів заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань позивач суду не надав.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висовку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку, що дана позовні вимоги є безпідставними і не підтверджені жодними доказами.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст. ст. 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заява ОСОБА_1 до начальника Залізничного відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.