Справа № 160/6097/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року Справа № 160/6097/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби
у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення -,
03.06.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати прийняте ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 року №285655/1-5353-0461 (форми «Ф»), яким позивачу нараховано суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 109940,86 грн. (код платежу 18010900).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 03.07.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 р. у задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в адміністративній справі №160/6097/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.
17.07.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що відповідачем проігноровано положення ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України та не доведено правомірності своїх дій щодо подвійного нарахування орендної плати за 2016 рік. Окрім того, позивач зауважив, що у лютому 2019 року відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати орендної плати, про що складено акт перевірки №04-36-53-53/ НОМЕР_1 від 04.02.2019 р. За результатом перевірки було встановлено прострочення ФОП ОСОБА_1 до 5 календарних днів термінів узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати за землю з фізичних осіб за 2016, 2017 роки. Таким чином, відповідач був обізнаний щодо того, що позивачем було сплачено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за 2016 рік.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у. (основний); 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2015 р. індексний номер 41551764, ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності: цех з виробництва хлібобулочних виробів літ. А-2, загальною площею 668,3кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
01 вересня 2011 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлових будівель, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 .
Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється у мінімальному розмірі, встановленому Податковим кодексом України відповідної категорії земель, виду цільового призначання та функціонального використання.
Відповідно до п.10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки на підставі цільового призначення, категорії та функціонального використання з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженою Кабінетом Міністрів України формою, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.
Згідно з пунктами 11.1 11.2 Договору орендна плата вноситься орендарем незалежно від результатів його діяльності на банківський рахунок Дніпропетровської міської ради, який посередньо в письмовій формі та уточнюється орендарем щорічно, на початку бюджетного року.
Відповідно до п.5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки зазначена у довідці про нормативну грошову оцінку (витяг із технічної документації із землеустрою щодо нормативної грошової оцінки), що додається до договору.
Згідно з витягом з інтегрованої картки платника (орендна плата з фізичних осіб) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. позивачем нараховано 99 488,29грн., сплачено 91 294,54грн. податку.
26.04.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області в порядку пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України проведено нарахування позивачу орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік, у зв`язку з чим складено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 285655/1-5353-0461 від 26.04.2019 р., згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб», код платежу 18010900, за податковий період 2016 рік у сумі 109940,86 грн.
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням № 285655/1-5353-0461 від 26.04.2019 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється згідно з положеннями розділу ХIII Податкового кодексу України.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з п.286.2ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
За приписами п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Згідно з п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
За приписами п.п. 288.3-288.4 ст.288 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Отже, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Диспозиція розглядуваної норми чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).
При цьому, незалежно від того, чи вносились зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України вимагає, аби річний платіж був не менший за розмір земельного податку (не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено).
Таким чином, норми Податкового кодексу України визначають поняття річна сума платежу, яке не є безпосередньо прив`язаним до змісту договору і не є тотожнім поняттю «орендна плата». Відтак, орендна плата може бути однією, а річна сума платежу - іншою. Пріоритет у такому разі варто надавати нормам Податкового кодексу України, які регулюють справляння податків і зборів, адже до них належить і орендна плата.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 28.03.2019 року у справі № 814/1834/16 (адміністративне провадження №К/9901/2908/18).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку землі» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Питання визначення нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення на території м. Дніпро відноситься до повноважень Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську.
За правилами п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до п.289.2 ст.289 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за наведеною в цьому пункті формулою.
Доказів розірвання договору оренди не надано.
З огляду на викладене, суд вважає цілком безпідставним та необґрунтованим нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати за 2016 рік у розмірі 109 940,86грн.
Податковий кодекс України передбачає один із принципів податкового законодавства - принцип стабільності податкового законодавства.
Застосування до визначених позивачем податкових зобов`язань за 2016 рік витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, отриманого та сформованого у 2019 році, порушує принцип верховенства права та спростовує обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті неприйнятності доводів відповідача про правомірність податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 р. №285655/1-5353-0461), сформовану, зокрема у справі «Рисовський проти України», де Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року №285655/1-5353-0461 прийняте відповідачем не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому підлягає скасуванню як протиправне.
Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 27.01.2020 р. у справі №804/886/18 в якості обґрунтування правомірності своєї позиції суд вважає недоречним, оскільки спір у справі №804/886/18 не є подібним спірному питанню, що розглядається.
Висновок Верховного Суду від 27.01.2020 р. у справі №804/886/18 стосується обов`язку зі сплати податку за земельну ділянку особою, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Частиною 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даної позовної заяви до суду в сумі 1099,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року №285655/1-5353-0461.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець