Справа № 380/2178/20
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2178/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :
16.03.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Рівненський обласний військовий комісаріат) місцезнаходження: 81300, Львівська обл., м. Мостиська, вул. Ярослава Мудрого, 113, , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (33023, м.Рівне, вул. Грабник,4, ) щодо ненарахування та невиплати мені, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 по 30.10.2015, та з 07.07.2017 по 11.05.2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019.

- зобов`язати Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 р. по 30.10.2015 р., та з 07.07.2017 по 11.05.2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що станом на день прийняття наказу від 11.05.2019 № 89 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідачем не проведеноз ОСОБА_2 розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII.

Ухвалою судді від 18.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав, 21.04.2020 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач до Рівненського ОТЦК СП із заявою про виплату йому компенсації за невикористану відпустку не звертався, а тому відсутні підстави для її компенсації.

Окрім того, вказав, що в період з 07.07.2017 по 11.05.2019 позивач проходив військову службу у Рівненському обласному ТЦК СП, однак, у період з 14.08.2014 по 30.10.2015 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 . Наказом Командира військової частини НОМЕР_5 від 30.09.2015 позивача звільнено в запас та з 29.10.2015 виключено зі списків особового складу. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 не є належним відповідачем у справі щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 по 30.10.2015.

Ухвалою від 14.05.2020 призначено судове засідання у справі.

У судовому засіданні, що відбулось 16.06.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_5 (на даний час Військова частина НОМЕР_2 ).

Від відповідача 2- Військової частини НОМЕР_2 11.08.2020 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що у військової частини відсутня інформація щодо письмового звернення позивача до військової частини НОМЕР_2 із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 30.09.2015 № 251 полковника ОСОБА_1 командира механізованого батальйону звільнено з військової служби у запас відповідно до Указу Президента України №328/2015 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607 «Про часткову мобілізацію» та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29.10.2015.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 від 14.08.2014 №60 підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 30.09.2015 № 251 полковника ОСОБА_1 командира механізованого батальйону звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 27.08.2015, відповідно до Указу Президента України №328/2015 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607 «Про часткову мобілізацію», та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 29.10.2015.

Відповідно до Наказу Міністра Оборони України від 07.07.2017 №464 з полковником запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зараховано до списків особового складу Збройних Сил України та призначено військовим комісаром Рвненського обласного військового комісаріату оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.07.2017 №128 полковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військового комісаріату на всі види забезпечення.

Згідно з наказом військового комісара Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 11.05.2019 № 89 полковника ОСОБА_1 військового комісара Рівненського обласного військового комісаріату звільненого з військової служби у запас наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.02.2019, за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 11.05.2019.

Згідно витягу з послужного списку про проходження військової служби в період з 14.08.2014 по 11.05.2019 полковника ОСОБА_1 :

- у період з 14.08.2014 по 14.03.2015 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_8 на посаді командира механізованого батальйону;

- у період з 14.03.2015 по 30.05.2015 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині пп НОМЕР_5 на посаді заступника командира;

- у період з 30.05.2015 по 30.10.2015 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині пп НОМЕР_5 на посаді командира механізованого батальйону;

- у період з 07.07.2017 по 11.05.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 на посаді військового комісара.

Відповідно до довідки ТВО командира військової частини Польова пошта НОМЕР_6 від 09.10.2015 №2562 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту належності, сувернітету та територіальної цілісності України, полковник ОСОБА_1 в період з 11.10.2014 по 07.01.2015, з 02.02.2015 по 02.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту належності, сувернітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецькї та Луганської областей.

Відповідно до довідки Військової частини Польова пошта НОМЕР_5 від 30.09.2015 №2/300914 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту належності, сувернітету та територіальної цілісності України, полковник ОСОБА_1 в період з 03.06.2015 по 30.10.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту належності, сувернітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецькї та Луганської областей.

Позивач отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_9 від 06.07.2015.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України № 3551-ХІІ, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон України № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон України № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону України № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про відпустки від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон України № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з ст. 16-2 Закону України № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 8 ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім п. 14 ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону України 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII та Про оборону України від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закони України № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно з ст. 1 Закону України № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України № 1932-XII визначено термін особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, статтею 1 Закону України № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Проаналізувавши викладене, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової відпуски. Однак, Законом України № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону України № 504/96-ВР.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України № 504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

За ознаками, вказаними Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18 (адміністративне провадження № Пз/9901/4/19), справа, що розглядається є типовою, а справа № 620/4218/18 - зразковою.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18 (ПЗ/9901/4/19) (провадження № 11-550заі19), зокрема, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 залишене без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Виходячи із вказаної норми, при ухваленні даного рішення судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Отже, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у період проходження військової служби з 06.07.2015 по 30.10.2015 у Військовій частині НОМЕР_2 (ВЧ пп НОМЕР_5 ), та з 07.07.2017 по 11.05.2019 у ІНФОРМАЦІЯ_7 , а отже набув право на отримання грошової компенсації за такі невикористані додаткові відпустки у зв`язку із звільненням зі служби.

Зі змісту наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 30.09.2015 № 251 на час його прийняття, відповідач 2 Військова частина НОМЕР_2 (ВЧ пп НОМЕР_5 ) не провів з ОСОБА_1 розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, за період проходження військової служби з 06.07.2015 (з дати набуття статусу учасника бойових дій) по 30.10.2015. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Зі змісту наказу військового комісара Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.05.2019 № 89 на час його прийняття, відповідач 1 Рівненський обласний територіальний центр не провів з ОСОБА_1 розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, за період проходження військової служби з 07.07.2017 по 11.05.2019. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 (з дати набуття статусу учасника бойових дій) по 30.10.2015 та , та з 07.07.2017 по 11.05.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. З урахуванням наведеного, у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 (з дати набуття статусу учасника бойових дій) по 30.10.2015, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 29.10.2015 та за період проходження військової служби з 07.07.2017 по 11.05.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 11.05.2019 .

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачами не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 241-246, 255,262, 293, 295 підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд

в и р і ш и в :
адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (ВЧ пп НОМЕР_5 ) та ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 по 30.10.2015, та з 07.07.2017 по 11.05.2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ВЧ пп НОМЕР_5 ) ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) та Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (33023, м. Рівне, вул. Грабник,4, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 06.07.2015 по 30.10.2015 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.10.2015, та з 07.07.2017 по 11.05.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.09.2020.