Справа № 200/13725/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 р. Справа№200/13725/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною,-

за участі представників сторін:

представник позивача - не з`явився

представник відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Шахтоуправління "Покровське" звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Покровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області протиправною, щодо невжиття заходів, відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: не здійснення в повному обсязі перевірки виконання ПРАТ "ШУ "ПОКРОВСЬКЕ" рішення стосовно працюючого у нього боржника та не зарахування суми аліментів, які були переплачені на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини на майбутній період.

Позов обґрунтовано тим, що з грудня 2013 року по травень 2015 року із заробітної плати ОСОБА_1 ПрАТ "ШУ "Покровське" здійснювало відрахування на підставі постанови державного виконавця від 24.12.2013 про звернення стягнення на доходи боржника, прийнятої у ВП №41340064 з примусового виконання виконавчого листа №2-1710/1998, виданого 02.04.2013 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В силу статей 18 і 74 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" (чинного на час примусового виконання виконавчого листа) державний виконавець мав визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів та перевіряти виконання рішення юридичною особою стосовно працюючого у неї боржника.

За доводами позивача, невиконання органом ДВС свого обов`язку призвело до того, що ПрАТ "ШУ "Покровське" здійснило утримання коштів з тих видів доходу ОСОБА_1 , з яких не передбачено стягнення аліментів, що у свою чергу стало підставою для звернення останнього до суду з позовом про стягнення з підприємства утриманої заробітної плати.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року, у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з тих мотивів, що оскарження бездіяльності державного виконавця, допущеної щодо виконання судового рішення у цивільній справі, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" задоволено. Скасовано ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та призначено судове засідання у справі на 27 липня 2020 року о 16:00 год.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року клопотання Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задоволено. Відкладено судове засідання по справі № 200/13725/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною до 15 вересня 2020 року о 16:00 годині.

14 вересня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду представником позивача надана заява, в якій зазначено, що обов`язок проведення перевірки законодавцем встановлено саме відповідачу, підприємство ж, яке проводило відрахування самостійно перевірку правильності сплати аліментів проводити не має право.

У судовому засіданні 15 вересня 2020 року відкладено розгляд справи на 16 вересня 2020 року о 09:15 годині.

У судове засідання, призначене на 16 вересня 2020 року повноважні представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно частини п`ятої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби Красноармійського управління юстиції, перебував виконавчий лист №2-1710/1998 виданий 02.04.2013 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття, в якому боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягувачем ОСОБА_1 (ВП 41340064).

24.12.2013 року державним виконавцем винесено Постанову про звернення стягнення на доходи боржника за виконавчим провадженням ВП 41340064, в якій встановлено, що боржник працює на ПАТ ШУ "Покровське" та постановлено: з усіх видів заробітку (доходу), що належить боржнику, після відрахування податків проводити утримання в розмірі 50 % до погашення заборгованості, а потім згідно виконавчого листа (1/4 частина). Заборгованість нараховувати з 23.12.2013 року.

08.02.2016 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1710/1998 виданого Димитровським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття - закінчено з підстави звільнення боржника з ПАТ ШУ "Покровське", аліменти утримані по 03.05.2015 року.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" про стягнення заробітної плати.

Позовна заява була вмотивована тим, що відповідач провів стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж було нараховано за рішенням суду та державним виконавцем. При звільненні позивача відповідач не повернув ці кошти позивачу, незважаючи на претензії з цього приводу. Позивач звертався до суду про стягнення заробітної плати, яку було утримано в рахунок аліментів, з підстав незаконності постанов про відкриття провадження та звернення стягнення на доходи боржника. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23 червня 2016 року йому було у задоволенні даного позову відмовлено, але рішенням встановлено, що станом на вересень 2015 року переплата за аліментами становила 6767,81 грн. Вважав, що відповідачем з нього було стягнуто аліменти з тих видів доходу, з яких не передбачено стягнення аліментів, тобто відповідач допустив порушення права позивача на отримання заробітної плати у повному обсязі.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року по справі № 226/1214/16-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року по справі № 226/1214/16-ц відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного цивільного суду від 10.07.2019 року по справі № 226/1214/16-ц частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07.02.2017 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Також вказаним рішенням касаційного суду було встановлено, що в травні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні у сумі 11121,76 грн., з яких було утримано аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що підтверджується довідкою ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" та довідкою-розрахунком Красноармійського (Покровського) міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.09.2016 року, чим було порушено п.2 ч.1 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючій на момент звільнення позивача).

Постановою Донецького апеляційного суду від 25.09.2019 року по справі № 226/1214/16-ц було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати задоволено, стягнуто з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_1 утриману заробітну плату в розмірі 1 гривня. Також вказаним рішенням апеляційного суду було встановлено, що в травні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні у сумі 11121,76 грн., з яких було утримано аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що підтверджується довідкою ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" та довідкою-розрахунком Красноармійського (Покровського) міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.09.2016 року, тобто ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" було здійснено утримання з суми компенсації за невикористану відпустку нараховану у травні 2015 року на погашення аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що є порушенням п.2 ч.1 ст.73 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача).

Відповідно до положень ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спірним питанням у даній справі, на думку позивача є не вчинення відповідачем дій щодо перевірки правильності і своєчасності відрахування із заробітної плати боржника.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Статтями 2, 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено що, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям державного виконавця, суд враховує, що спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню на час вчинення спірних правовідносин був Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (надалі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закон № 606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV установлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 11 Закону №606- ХІV визначені обов`язки і права державних виконавців.

Відповідно частини 1 статті 11 Закону України №606- ХІV, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Частиною 2 статті 11 Закону України №606-ХІV, визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; 8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; 9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз`яснення змісту документа; 10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; 12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; 16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об`єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням; 19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Аналізуючи наведені норми Закону №606-ХІV, суд зазначає, що стаття 11, яка встановлює права та обов`язки державного виконавця, не визначає обов`язку останнього проводити перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників. Суд зауважує, що проведення такої перевірки є правом державного виконавця, а не його обов`язком.

При цьому, суд зазначає, що з осіб, які отримують заробітну плату на підприємствах, в установах, організаціях (незалежно від форми власності), у фізичної особи, фізичної особи - підприємця на території України, аліменти утримуються бухгалтеріями за місцем роботи, відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця або за заявою платника чи отримувача аліментів.

Статтею 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Частиною 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

При цьому, позивач фактично перекладає відповідальність за неналежне виконання обов`язків працівників підприємства на державного виконавця.

Щодо посилання позивача на Інструкцію з організації примусового виконання рішень в частині того, що контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами-підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт, суд зазначає, що ані Закон №606- ХІV, ані Інструкція з організації примусового виконання рішень не містять обов`язку державного виконавця проводити перевірку ведення бухгалтерського обліку на підприємстві.

Окрім того, посилання представника позивача на ту обставину, що після отримання звіту про здійснення відрахувань та виплати після звільнення ОСОБА_1 з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" державним виконавцем не здійснено перевірку цього звіту, суд вважає безпідставним з огляду на те, що Звіт про здійснені відрахування та виплати (додаток 1 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, в редакції від 10.03.2015 року) не містить розшифрування складових заробітної плати.

В контексті викладеного, суд вважає безпідставними твердження позивача про неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків.

Щодо позовної вимоги про не зарахування суми аліментів, які були переплачені на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини на майбутній період, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону №606- ХІV визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у виконавчому провадженні (ВП 41340064) боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягувачем ОСОБА_1 .

Окрім того, Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у даній справі 04 березня 2020 року встановлено, що ПрАТ "ШУ "Покровське" не є стороною виконавчого провадження №41340064.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що постановою Донецького апеляційного суду від 25.09.2019 року по справі № 226/1214/16-ц задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати задоволено, стягнуто з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_1 утриману заробітну плату в розмірі 1 гривня. Також вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що в травні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні у сумі 11121,76 грн., з яких було утримано аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що підтверджується довідкою ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" та довідкою-розрахунком Красноармійського (Покровського) міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.09.2016 року, тобто ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" було здійснено утримання з суми компенсації за невикористану відпустку нараховану у травні 2015 року на погашення аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що є порушенням п.2 ч.1 ст.73 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача).

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення сторін у виконавчому провадженні боржника - ОСОБА_1 або стягувача ОСОБА_1 до державної виконавчої служби щодо зарахування суми аліментів, які були переплачені на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини на майбутній період, та відповідачем було відмовлено у відповідному зарахуванні суми аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1 921,00 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті 16 вересня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя П.В. Кочанова