Справа № 200/201/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року справа №200/201/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 200/201/20-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.,, повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Фонд, відповідач) та з урахуванням про заяви про збільшення позовних вимог просила::

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та несплаті індексації щомісячних страхових виплат за період з 15.10.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та визначенням базових місяців, в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату індексації щомісячних страхових виплат за період з 15.10.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та з визначенням базових місяців, в яких відбулося підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних виплат;

- стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. (а.с. 1-11, 131-132).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року позов - задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача в нездійсненні перерахунку та несплаті на користь позивача щомісячних страхових виплат за період з 15.10.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії позивача та визначення базових місяців, в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат;

- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату на користь позивача індексації щомісячних страхових виплат за період з 15.10.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру її пенсії та з визначенням базових місяців, в яких відбулося підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат;

- стягнуто з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 217-223).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 249-253).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що текст рішення суду містить зайву деталізацію, яка не має правового значення для вирішення справи. Позивач вимагає здійснення індексації страхових виплат з 15.10.2001 року, тобто до затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Також, вважає, що позивачем пропущений строк звернення з цим позовом до суду. Крім того, позивачем не надавалась інформація щодо доходів. Також, зазначив, що законодавством не передбачений обов`язок фонду самостійно збирати інформацію щодо особи, яка перебуває у нього на обліку.

Посилаючись на висновки Верховного Суду в постанові від 16.04.2020 року у справі № 200/11292/19-а, вважає, що відсутні підстави для виплати позивачу компенсації втрати доходу. Також, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження погіршення стану здоров`я у зв`язку з заподіяними душевними переживаннями.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву і дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.

ОСОБА_1 з 15 жовтня 2001 року перебуває на обліку в Бахмутському відділенні Фонду соціального страхування.

Висновком МСЕК позивачу встановлено 2 групу інвалідності в зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 21).

26.07.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання інформації щодо нараховування та виплати індексації щомісячних страхових виплат за весь час перебування на обліку в фонді соціального страхування, та якщо так, то в якій сумі вона нараховувалась, за які періоди часу та коли була сплачена, а якщо ні, то нарахувати і сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати сум індексації (а.с. 22).

Листом відповідача № М-01-04/19-451 від 16.08.2019 року позивача повідомлено, що за наявності відповідної інформації та з урахуванням місяців підвищення доходів відділенням здійснено нарахування індексації страхових виплат позивача з місяця перевищення порогу індексації індексом споживчих цін - за період з липня 2004 року по липень 2007 року, в серпні 2007 року, з червня по вересень 2011 року, з червня 2014 року по лютий 2018 року. З березня 2018 року відділенням припинено нарахування індексації у зв`язку з перерахуванням щомісячної страхової виплати згідно частини 2 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому що збільшення страхової виплати внаслідок перерахунку перевищило розмір нарахованої індексації (а.с. 23).

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про порушення своїх прав позивач дізнався в серпні 2019 року після отримання листа відповідача на його звернення (а.с. 23).

З позовною заявою звернувся до суду в грудні 2019 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 123 КАС України.

Згідно ч. 15 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105, в редакції до 11.10.2017 року) індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991 року (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1282 (в редакції, чинною до 11 жовтня 2017 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі: до 01 січня 2016 року - 101 відсоток, після 01 січня 2016 року - 103 відсотки (з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, яким внесено зміни до вказаного Закону, зокрема змінено відсоток порогу індексації в сторону збільшення).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1282 перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

З 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон № 2148-VIII, яким:

- ч. 15 ст. 42 Закону № 1105 викладено в редакції, згідно з якою індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону;

- абз. 5 ч. 1 ст. 2 Закону № 1282 викладено в редакції, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, - суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування.

Згідно ст. 5 Закону № 1282 індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 15 ст. 42 Закону № 1105 індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону, якою передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Таким чином, законодавством передбачений обов`язок відповідача здійснювати індексацію страхових виплат. Такий обов`язок не залежить від здійснення застрахованою особою певних активних дій.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що управління не має можливості отримати відомості про доходи позивача, оскільки відповідно до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 січня 2017 року № 5, Фонд соціального страхування, в тому числі: забезпечує ведення реєстру потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, а також осіб, які у разі смерті потерпілого мають право на одержання страхових виплат; здійснює обмін інформацією з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державної фінансової політики, реалізації державної податкової політики та з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Пенсійним Фондом України іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування та громадськими формуваннями для виконання Фондом покладених на нього функцій і завдань, визначених законодавством України.

Пунктом 11 сумісної постанови правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4 встановлено, що у разі необхідності органи Пенсійного фонду повинні безкоштовно надавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків додаткову інформацію щодо призначення та розміру пенсій, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, допомоги на поховання і витрат на виплату та доставку пенсій.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Приписами абзаців 1-3 пункту 10 Порядку № 1078 визначено, що у разі, коли потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання одночасно із щомісячною грошовою сумою, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, виплачується пенсія, в першу чергу індексується щомісячна грошова сума.

Якщо особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, одночасно із щомісячною страховою виплатою виплачується пенсія, в першу чергу індексується сума щомісячної страхової виплати.

Індексація пенсій у випадках, зазначених у першому і другому абзацах цього пункту, провадиться органами Пенсійного фонду на підставі довідок відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в яких зазначається сума призначеної страхової виплати, проіндексована її сума і сума індексації.

Отже, підстави для здійснення індексації одного виду грошового доходу (щомісячної страхової виплати) населення у разі підвищення розміру іншого (пенсії) на підставі отриманих від органу Пенсійного фонду України довідок про підвищення розміру відсутні.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 17 травня 2019 року у справі № 824/497/16-а.

Згідно ч. 4 ст. 47 Закону № 1105 виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Зазначена норма передбачає випадки, коли виплати призначені, але не одержані потерпілим. Тоді як у цій справі встановлено, що виплати індексації страхових виплат не були призначені саме відповідачем.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку та несплаті індексації щомісячних страхових виплат з 15.10.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії та визначення базових місяців, в яких відбулось підвищення пенсійних виплат.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, згідно яких адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. позивач обґрунтовує тим, що протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та несплати індексації страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації, позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки він протягом тривалого часу був позбавлений своєчасного, та у повному обсязі матеріального забезпечення, внаслідок чого йому доводилося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим йому завдано фізичні страждання, біль та приниження, оскільки він, як особа з інвалідністю ІІ групи, яка втратила працездатність через виробничу травму, отримував приниження через неналежне матеріальне забезпечення, що негативно вплинуло на його життя.

В практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психологічного напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про те, що моральну шкоду не заподіяно.

Щодо розміру моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, насамперед, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Позивач не надав доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я (його ступеня) у зв`язку із заподіяними душевними переживаннями. Доказів приниження своєї честі та гідності позивач суду також не надав.

Разом з тим, наведені позивачем обставини у їх сукупності, за оцінкою суду свідчать про спричинення йому душевних страждань, переживань, та стресу, тобто заподіяння моральної шкоди. Оцінюючи рівень моральної шкоди суд враховує усі встановлені у справі обставини, які свідчать про тривалість протиправної бездіяльності з боку відповідача, а також враховує стан здоров`я позивача, характер, та тривалість його страждань у зв`язку із невиплатою індексації та компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат.

Згідно статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050 визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно статті 3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 року у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 року у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 року у справі № 220/11292/19-а.

Враховуючи, що у цій справі позивачу не був нарахований та виплачений дохід за спірний період у вигляді індексації страхової виплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат є передчасними, а відтак правові підстави для їх задоволення відсутні.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині, внаслідок чого постанова суду підлягає скасуванню в цій частині.

Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права, частково неправильно вирішив справу, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 200/201/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - скасувати в частині вимог про визнано протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в нездійсненні виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат; зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 15.10.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат та відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.А. Блохін

Г.М. Міронова