Справа № 440/5016/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 вересня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/5016/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Клочко К.І., розглянувши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Великобагачанської районної ради, Територіальної громади селища Велика Багачка, сіл Бутова Долина, Довгалівка, Шепелі, Гарнокут, Буряківщина, Байрак, Мала Решетилівка, Затон, Пилипенки, Радивонівка в особі Великобагачанської селищної ради про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великобагачанської районної ради, Територіальної громади селища Велика Багачка, сіл Бутова Долина, Довгалівка, Шепелі, Гарнокут, Буряківщина, Байрак, Мала Решетилівка, Затон, Пилипенки, Радивонівка в особі Великобагачанської селищної ради, в якій просить:

- скасувати рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Великобагачанської районної ради Полтавської області в частині про передачу у комунальну власність Великобагачанської селищної ради нежитлового приміщення Великобагачанської дитячої музичної школи за адресою: 38300, Полтавська область, Великобагачанський район, смт. Велика Багачка, вул. Каштанова, 22, які включають насосну станцію, а не магазин-пекарню;

- скасувати державну реєстрацію права власності на приміщення Великобагачанської дитячої музичної школи за адресою: 38300, Полтавська область, Великобагачанський район, смт. Велика Багачка, вул. Каштанова, 22, які включають насосну станцію, а не магазин-пекарню за Територіальною громадою селища Велика Багачка, сіл Бутова Долина, Довгалівка, Шепелі, Гарнокут, Буряківщина, Байрак, Мала Решетилівка, Затон, Пилипенки, Радивонівка в особі Великобагачанської селищної ради.

За приписами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як вбачається з позову, позивач, оскаржує рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Великобагачанської районної ради Полтавської області в частині про передачу у комунальну власність Великобагачанської селищної ради нежитлового приміщення Великобагачанської дитячої музичної школи за адресою: 38300, Полтавська область, Великобагачанський район, смт. Велика Багачка, вул. Каштанова, 22, які включають насосну станцію, а не магазин-пекарню та не згоден з державною реєстрацією права власності на приміщення Великобагачанської дитячої музичної школи за адресою: 38300, Полтавська область, Великобагачанський район, смт. Велика Багачка, вул. Каштанова, 22, які включають насосну станцію, а не магазин-пекарню за Територіальною громадою селища Велика Багачка, сіл Бутова Долина, Довгалівка, Шепелі, Гарнокут, Буряківщина, Байрак, Мала Решетилівка, Затон, Пилипенки, Радивонівка в особі Великобагачанської селищної ради.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених нею у постанові від 18 червня 2018 року у справі № 924/478/18 спір про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача особою, за якою зареєстровано право власності на ці об`єкти нерухомого майна. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вирішила, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, то такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах №817/567/16 та 826/9928/15, 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, 05 червня 2018 року у справі № 04/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17, щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками стосовно вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тобто не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому вони мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Водночас, частина 4 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України забороняє об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної або господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічну правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-2885/12/1470. Таку правову позицію підтримав і Верховний Суд у постанові від 22.08.2018 у справі № 806/945/17.

За правилами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Зміст та суть заявлених вимог позивача, фактичні обставини справи, судова правозастосовна практика, яка склалася за наслідками розгляду справ за подібних спірних правовідносин, дають підстави вважати, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №820/4524/18.

Згідно частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене заява позивача про забезпечення позову розгляду в порядку адміністративного судочинства не підлягає.

Згідно статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-171 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Великобагачанської районної ради, Територіальної громади селища Велика Багачка, сіл Бутова Долина, Довгалівка, Шепелі, Гарнокут, Буряківщина, Байрак, Мала Решетилівка, Затон, Пилипенки, Радивонівка в особі Великобагачанської селищної ради про скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду господарським судом за правилами господарського судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя К.І. Клочко