Справа № 380/3956/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/3956/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, із вимогами:

-визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання публічної інформації за запитом від 28.04.2020 року;

-визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;

-зобов`язати Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області розглянути запит від 28.04.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Самбір вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд;

-визнати порушення, вчинене Виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області щодо ОСОБА_1 - ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

-стягнути з Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 17,00 грн. на користь ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації. Проте, відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації впродовж п`яти робочих днів з дня отримання запиту, що на його переконання, є протиправним, та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує право позивача на отримання інформації.

Ухвалою судді від 29.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.06.2020 року від позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по суті спору.

15.06.2020 року від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача та зазначив, що відповідь на запит позивача 12.05.2020 року надіслана позивачу простим поштовим відправленням, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень за 12.05.2020 р.-15.05.2020 р., складеним спеціалістом відділу організаційного забезпечення діяльності Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області. Таким чином, відповідач розглянув запит позивача упродовж п`яти днів з дня його надходження, що відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою суду від 26.06.2020 року було постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду адміністративної справи №380/3956/20 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не прибув, проте згідно надісланої до суду заяви, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. У судовому засіданні, що відбулось, зокрема, 27.08.2020 року представник відповідача позов не визнав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 28.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив:

1)надати інформацію про наявність на території м.Самбір вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування;

2)відповідь надіслати на адресу - АДРЕСА_1 .

Вказаний запит позивач надіслав відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого надав суду копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» (Донецька дирекція).

Запит Виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області отримано 05.05.2020 року, що підтверджується інформацією із сайту Укрпошти, згідно посилання https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, за результатами відстеження відправлення за номером ШКІ (№5220).

У зв`язку з розглядом запиту, Виконавчим комітетом ОСОБА_1 була надана відповідь від 12.05.2020 року за №Б-16 2/17.

У вказаній відповіді відповідач надав інформацію, що відповідно до діючого генерального плану м.Самбора та детальних планів території, вільні земельні ділянки, які можуть бути надані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відсутні.

А також ОСОБА_1 повідомлено, що згідно із ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідь на адресу позивача була направлена простим поштовим відправленням, свідченням чого є надана представником відповідача на вимогу суду копія журналу вихідної реєстрації запитів на інформацію за період з 12.05.2020 року по 15.05.2020 року.

Позивач у позові вказує, що станом на день звернення до суду із цим позовом (23.05.2020 року) відповідь на запит ним не отримана.

Тож, не отримавши відповідь на свій запит, вважаючи таку бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з означеним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Водночас, Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI визначається порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

В силу ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

-суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

-юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

-особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

-суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.03.2019 року у справі №800/369/17, провадження №11-1471заі18, зазначила, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом №2939-VI, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.

У п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За змістом ч.1 ст.5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону №2939-VI, запитувач має право оскаржити: 3)ненадання відповіді на запит; 5)несвоєчасне надання інформації; 6)невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7)інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Згідно ч.3 ст.23 Закону №2939-VI, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Отже, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а ще і право на своєчасне її отримання.

Так, згідно із ч.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, розрахунковий документ - документ встановленої, відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04.10.2001 року №2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Суд зазначає, що відповідь на звернення позивача, направлена 12.05.2020 року. На підтвердження факту направлення відповіді на запит відповідачем до суду надано копії сторінок журналу вихідної реєстрації запитів на інформацію за період з 12.05.2020 року по 15.09.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює надані відповідачем докази надіслання відповіді на запит ОСОБА_1 , оскільки вони не підтверджують факт направлення та отримання вказаної відповіді позивачем, а є лише фактом фіксування наявності відповіді в установі.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію підлягають до задоволення.

При цьому, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надіслати відповідь на запит від 28.04.2020 року, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Згідно ст.13 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Щодо решти позовних вимог, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки запит фактично розглянуто, а запитувана інформація викладена в листі від 12.05.2020 року №Б-16 2/17, належні докази направлення якого позивачу - відсутні.

Верховенство права як основоположний принцип адміністративного судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Водночас, суд наголошує, що позовна вимога про визнання порушення, вчиненого відповідачем по відношенні до позивача недотриманням частини першої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є окремою позовною вимогою, оскільки охоплюється позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадіслання у п`ятиденний строк ОСОБА_1 відповіді на запит про доступ до публічної інформації від 28.04.2020 року.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У даному випадку, позивач зазначає, що ним здійснено витрати, що пов`язані з розглядом справи, а саме: з витребуванням доказів у розмірі 17,00 грн.

Судом встановлено, що до матеріалів справи долучено копію фіскального чеку від 28.04.2020 року про відправлення рекомендованого листа з повідомленням на адресу Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.

Суд зазначає, що вказаний фіскальний чек є доказом направлення позивачем на адресу відповідача запиту на отримання публічної інформації (ненадання відповіді на який є предметом спору) і не може слугувати доказом витребування додаткових доказів у справі, а тому у задоволені вказаних вимог слід відмовити.

Щодо судового збору, то суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався у даній справі, а отже, враховуючи приписи ст.139 КАС України, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 241-247, 250-251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 28.04.2020 року у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI.

Зобов`язати Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надіслати ОСОБА_1 відповідь на запит від 28.04.2020 року, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2020 року.