Справа № 824/1062/18-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/1062/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дембіцький П.Д.) перебувала справа №824/1062/18-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просив суд визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" № від 17.10.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оскаржуване рішення протиправне, оскільки відповідачем не враховано те, що позивачем виручка в іноземній валюті отримана в межах граничного встановлених 180-ти днів від дня митного оформлення. Крім того, зазначив, відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України сплив строк для застосування нарахованої відповідачем пені за порушення строків зарахування виручки в іноземній валюті.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. Зазначав, що податкове повідомлення-рішення від 17.10.2018 року №, яким застосовано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД у сумі 158880,58 грн, є правомірним, та таким, що відповідає чинному законодавству.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 17 грудня 2019 року у справі №824/1062/18-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами автоматичного розподілу справи між суддями адміністративну справу №824/1062/18-а було передано для розгляду судді Лелюку О.П .

Ухвалою суду від 24 липня 2020 року дану справу прийнято до провадження, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В заяві від 14 серпня 2020 року позивач просив суд справу розглянути без його участі у порядку письмового провадження. При цьому просив суд скасувати оскаржуване ним рішення у зв`язку з раніше наведеними аргументами.

У заяві від 15 вересня 2020 року відповідач також просив суд справу розглянути без його участі у порядку письмового провадження. Щодо задоволення позову заперечував.

Поряд з цим відповідачем подано до суду на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів Службову записку та Розрахунок пені.

За таких обставин та враховуючи положення частини третьої статі 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

7 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_1 та іноземним підприємством - Фірмою "Taring Khedr AI - Zuhaibi Est." Королівство Саудівська Аравія укладено експортний контракт №20-2015 на поставку лісопродукції протягом всього терміну дії цього договору, а саме з моменту його підписання (7 жовтня 2015 року) до 31 грудня 2016 року.

Згідно з додатком від 8 жовтня 2015 року №1 до експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015 сторони домовились, що платником може виступати фірма PERSEVERANCE FZE Director: ОСОБА_4. Об`єднанні Арабські Емірати.

Відповідно додатку від 12 листопада 2015 року №2 до експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015 сторони домовились, що отримувачем продукції в порту і платником може виступати фірма PERSEVERANCE FZE P.O BOX 23220 DUBAI - UAE. Об`єднанні Арабські Емірати. Дана фірма може отримувані вантаж, адресований на ім`я фірми Taring Khedr Al Zuhaibi Est.P.O. Box: 2622, Jeddan 21461, KSA/Королівство Саудівська Аравія/Tel.n НОМЕР_2 , розмитнювати та використовувати на власні потреби.

Відповідно додатку від 24 травня 2016 року №3 до експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015 сторонами внесено доповнення до пункту " 6.УМОВИ ПЛАТЕЖІВ.ОПЛАТА": "оплата може бути здійснена шляхом внесення готівкових коштів представником замовника, фірмою PERSEVERANCE FZE, Director: ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок продавця (ФОП ОСОБА_1 ).

Додатком від 12 листопада 2015 року №4 до експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015 визначено, що сторони домовились, що платником продукції може виступати фірма STE JAB WOOD SNC, Lebanon Сiti jbeil main street, JABOUR building, third floor. Phone number, НОМЕР_3 fax number НОМЕР_4 .

Згідно з умовами контракту усі витрати, пов`язані з банківськими переказами, несуть сторони.

На виконання умов цього контракту позивачем було відвантажено товар згідно з вантажно-митними деклараціями на загальну суму 13600,00 доларів США, або 342026,38 грн., а саме:

- по МД від 6 листопада 2015 року №015614 відвантажено товару на суму 6800,00 доларів США, або 155893,63 грн.;

- по МД від 6 листопада 2015 року №015615 відвантажено товару на суму 6800,00 доларів США, або 155893,63 грн.

Відповідно до умов вказаного вище контракту з іноземною фірмою "Taring Khedr AI - Zuhaibi Est." Королівство Саудівська Аравія та додатків до цього контракту від 12 листопада 2015 року №2, від 24 травня 2016 року №3, від 12 листопада 2015 року №4 про можливість отримання та оплату цієї продукції іноземними фірмами PERSEVERANCE FZE та STE JAB WOOD SNC на валютний рахунок позивача № НОМЕР_5 , відкритий у АК КБ "ПРИВАТЕАНК", надійшла валютна виручка за відвантажену лісопродукцію в повному обсязі згідно з даними ВМД, а саме у сумі 13600,00 доларів США, або 342026,38 грн.

На підставі наказу "Про проведення документальної позапланової перевірки" від 20 вересня 2018 року №588, направлень на перевірку від 21 вересня 2018 року №1769, №1770 працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійснення експортних операцій.

За наслідками проведення вказаної перевірки відповідачем складено акт від 28 вересня 2018 року №149/24-13-13-04-19/ НОМЕР_1 про результати позапланової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні експортних операцій на виконання контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015 за період з 7 жовтня 2015 року по 20 вересня 2018 року.

Вказаним вище актом перевірки встановлено порушення:

1) статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті (із змінами та доповненнями) та постанови правління НБУ від 3 березня 2016 року №140 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", в результаті чого:

- встановлено несвоєчасне надходження валютної виручки при виконанні експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015, укладеного з фірмою "Taring Khedr Al - Zuhaibi Est." Королівство Саудівська Аравія, в сумі 13600,00 доларів США, або 342026,38 грн., за поставлений товар в тому числі 800,00 доларів США на 69 днів (з 4 лютого 2016 року по 13 квітня 2016 року), 1200 доларів США на 83 днів (з 4 лютого 2016 року по 27 квітня 2016 року), 9400 доларів США на 159 днів (з 4 лютого 2016 року по 12 липня 2016 року), 600 доларів США на 193 днів (з 4 лютого 2016 року по 15 серпня 2016 року), 1600 доларів США на 211 днів (з 4 лютого 2016 року по 2 вересня 2016 року);

2) статті 9 Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (зі змінами та доповненнями), пункту 1 Указу Президента України від 18 червня 1994 року №319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", оскільки декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і перебувають за її межами, ФОП ОСОБА_1 за період перевірки не подавалися.

4 жовтня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до Головного управління ДФС у Чернівецькій області заперечення на акт перевірки, на яке останнє повідомило позивача листом "Про розгляд заперечення" від 12 жовтня 2018 року №2052/ФОП/24-13-13-04 про відповідність виявлених порушень вимогам чинного законодавства.

На підставі акта перевірки Управлінням прийнято податкове повідомлення-рішення форми "С" від 17 жовтня 2018 року №, яким до позивача за порушення статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та постанови Правління НБУ від 3 березня 2016 року №140 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 158880,57 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З набранням 1 січня 2011 року чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 2 грудня 2010 року №2756-VI зі сфери дії статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

З вказаної вище дати порядок застосування фінансової відповідальності за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, врегульовано Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність), зокрема, платників податків, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 109.2 статті 109 цього Кодексу вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до підпункту 111.1.1 пункту 111.1 статті 111 цього Кодексу за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується, зокрема, фінансова відповідальність.

Пунктом 111.2 статті 111 цього Кодексу передбачено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

У статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" фінансова відповідальність за порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, визначена у виді пені.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо, зокрема згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Таким чином, з набранням чинності Податкового кодексу України, положення частини першої статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена раніше у постанові Верховного Суду від 5 листопада 2018 року у справі № 803/780/17 та у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 808/2535/17.

Отже, на спірні правовідносини щодо строків застосування пені не поширюється дія Господарського кодексу України. Тому доводи позивача, надані в обґрунтування позову, з посиланням на норми Господарського кодексу України - безпідставні та помилкові.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті на час спірних відносин регулювався Законом України "Про порядок здійснення розрахунків і іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР (далі також - Закон №185/94-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №185/94-ВР (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При поміщенні товарів у митний режим переробки за межами митної території строк повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту визначається відповідно до Митного кодексу України.

За правилами частини третьої статті 1 Закону №185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Отже, з урахуванням зазначених норм, посилання позивача на відсутність у Національного банку України повноважень на встановлення прав чи обов`язків для громадян є необґрунтованим, оскільки положеннями Закону України "Про порядок здійснення розрахунків і іноземній валюті" передбачено право Національного банку України на запровадження інших строків розрахунків, ніж ті, що визначені вказаним Законом.

Так, пунктом 1 постанови Правління Національного банку України від 3 вересня 2015 року №581 встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів (на період з 4 вересня 2015 року до 4 грудня 2015 року); пунктом 1 постанови Правління Національного банку України від 4 грудня 2015 року №863 встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів (на період з 5 грудня 2015 року до 4 березня 2016 року); пунктом 1 постанови Правління Національного банку України від 3 березня 2016 року №140 визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів, (на період з 5 березня 2016 року до 8 червня 2016 року); пунктом 1 постанови постановою Правління Національного банку України від 7 червня 2016 року №342 визначено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів (на період з 9 червня 2016 року до 28 липня 2016 року).

Згідно зі статтею 4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, у разі порушення 90-денного строку у вказаному вище періоді зарахування виручки резидента в іноземній валюті на валютний рахунок в уповноваженому банку підлягає нарахуванню пеня за кожний день прострочення.

Зі встановлених обставин справи вбачається, що на виконання умов експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015 ФОП ОСОБА_1 відвантажив товар згідно з митними декларацій на загальну суму 13600,00 доларів США, або 342026,38 грн., а саме:

- по МД від 6 листопада 2015 року №015614 відвантажено товару на суму 6800,00 доларів США, або 155893,63 грн.;

- по МД від 6 листопада 2015 року №015615 відвантажено товару на суму 6800,00 доларів США, або 155893,63 грн.

Відповідно до умов вище зазначеного контракту на валютний рахунок позивача поступила виручка за відвантажену лісопродукцію в повному обсязі, а саме у сумі 13600,00 доларів США, або 342026,38 грн, а саме:

- 13 квітня 2016 року 800 доларів США з порушенням термінів сплати на 69 днів (з 4 лютого 2016 року по 13 квітня 2016 року), за що відповідачем нараховано 4231,60 грн пені, що вбачається з Розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення (а.с.40, т.1);

- 27 квітня 2016 року 1200 доларів США з порушенням термінів сплати на 83 дні (з 4 лютого 2016 року по 27 квітня 2016 року), за що відповідачем нараховано 7560,18 грн пені, що вбачається з Розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення (а.с.40, т.1);

- 12 липня 2016 року 9400 доларів США (4800,00+4600,00) з порушенням термінів сплати на 159 днів (з 4 лютого 2016 року по 12 липня 2016 року), за що відповідачем нараховано 111431,81 грн (56901,35+54530,46) пені, що вбачається з Розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення (а.с.40, т.1);

- 15 серпня 2016 року 600 доларів США з порушенням термінів сплати на 193 днів (з 4 лютого 2016 року по 15 серпня 2016 року), за що відповідачем нараховано 8700,35 грн пені, що вбачається з Розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення (а.с.40, т.1);

- 2 вересня 2016 року 1600 доларів США з порушенням термінів сплати на 211 днів (з 4 лютого 2016 року по 2 вересня 2016 року), за що відповідачем нараховано 26956,62 грн пені, що вбачається з Розрахунку пені, доданого до оскаржуваного рішення (а.с.40, т.1).

Всього, сума пені складає 158880,57 грн, що зазначено в оскаржуваному рішенні (а.с.39, т.1).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що валютна виручка, отримана позивачем 13 квітня 2016 року, 27 квітня 2016 року, 12 липня 2016 року, є такою, що отримана поза межами 90 днів з митного оформлення товару, тобто з порушенням термінів сплати, визначених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків і іноземній валюті" з урахуваннями постанов Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України".

Отже, відповідачем правомірно нараховано пеню за вказаний період у розмірі 123223,59 грн (4231,60+7560,18+56901,35+54530,46).

Водночас варто зазначити про помилковість позиції позивача щодо скасування спірного рішення з підстав посилання у ньому на постанову Правління НБУ від 3 березня 2016 року №140 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", оскільки, в даному випадку, певні недоліки оформлення результатів перевірок, без спростування факту вчинення порушення платником податків, який є господарюючим суб`єктом, самі по собі не є такими, що звільняють останнього від відповідальності за вчинені ним порушення, а зміст акта перевірки від 28 вересня 2018 року №149/24-13-13-04-19/ НОМЕР_1 про результати позапланової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 відображає факт порушення термінів розрахунків при виконанні експортного контракту від 7 жовтня 2015 року №20-2015, укладеному з фірмою "Taring Khedr Al - Zuhaibi Est." Королівство Саудівська Аравія.

Допущення відповідачем формальних (технічних) помилок при оформленні акту перевірки, за умови належного встановлення та підтвердження обставин вчиненого порушення, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування рішення, яким застосована відповідальність за таке порушення.

Поряд з цим суд зазначає і таке.

Відповідно до частини другої статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).

Відповідно зміст правовідносин, зокрема прав та обов`язків особи, не може змінюватися разом зі зміною законодавчих норм. Тому склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення та не можуть бути змінені разом зі зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).

Водночас зворотна дія нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми застосовуються до правовідносин, які існували до набрання ним чинності, тобто приписи нового нормативно-правового акта змінюють правило поведінки, яке було встановлено попередніми нормативно-правовим актом.

Якщо ж новий нормативно-правовий акт не змінює закріплені у попередніх нормах правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин), зворотна дія нормативно-правового акта не має місця.

Зокрема відсутня зворотна дія нормативно-правового акта в тому разі, якщо попередній та наступний нормативні акти місять тотожні склади правопорушення. При цьому кваліфікація дій порушника повинна відбуватися з посиланнями на норми того нормативного акта, який був чинним на момент вчинення відповідних дій.

У цій справі протягом періоду від дати митного оформлення позивачем (6 листопада 2015 року) продукції, що експортується, до дати зарахування виручки нерезидентом на його валютний рахунок (по 12 липня 2016 року) правове регулювання строку зарахування виручки резидента в іноземній валюті на валютний рахунок резидента в уповноваженому банку відповідно до наведених вище постанов Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" не змінювалося та обмежувалося 90 днями.

Водночас з 29 липня 2016 року до постанови Правління НБУ "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 7 червня 2016 року №342 було внесено зміни на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 липня 2016 року №361 про те, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Отже, починаючи з 29 липня 2016 року, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону, повинні були здійснюватися у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Відтак, обраховуючи строк при застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій позивача у період з 6 листопада 2015 року (дата відвантаження товару позивачем) та до 28 липня 2016 року необхідно застосовувати саме 90-денний строк, а з 29 липня 2016 року необхідно застосовувати 120 - денний строк.

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2020 року по цій справі зазначено про необхідність з`ясування обставини щодо правильності обрахованої контролюючим органом суми пені щодо дат зарахування виручки - 15 серпня 2016 року та 2 вересня 2016 року.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів відповідачем надано Розрахунок пені, з якого вбачається, що відповідно до умов вище зазначеного контракту на валютний рахунок позивача поступила виручка за відвантажену лісопродукцію в повному обсязі у сумі 13600,00 доларів США, або 342026,38 грн, а саме:

- 13 квітня 2016 року 800 доларів США з порушенням термінів сплати на 69 днів (з 4 лютого 2016 року по 13 квітня 2016 року), за що відповідачем нараховано 4231,60 грн пені;

- 27 квітня 2016 року 1200 доларів США з порушенням термінів сплати на 83 дні (з 4 лютого 2016 року по 27 квітня 2016 року), за що відповідачем нараховано 7560,18 грн пені;

- 12 липня 2016 року 9400 доларів США (4800,00+4600,00) з порушенням термінів сплати на 159 днів щодо кожного платежу (з 4 лютого 2016 року по 12 липня 2016 року), за що відповідачем нараховано 111431,81 грн (56901,35+54530,46) пені;

- 15 серпня 2016 року 600 доларів США з порушенням термінів сплати на 163 днів (з 05 березня 2016 року по 15 серпня 2016 року), за що відповідачем нараховано 7347,97 грн пені;

- 2 вересня 2016 року 1600 доларів США з порушенням термінів сплати на 181 день (з 05 березня 2016 року по 2 вересня 2016 року), за що відповідачем нараховано 23123,92 грн пені.

Отже, згідно з Розрахунком пені, наданого відповідачем з урахуванням висновків, зроблених судом касаційної інстанції у постанові від 10 липня 2020 року, всього сума пені складає 153695,49 грн.

Дослідивши указаний Розрахунок пені, враховуючи при цьому наведені вище висновки щодо застосування норм права до спірних відносин, суд погоджується із таким та не вбачає правових підстав для його коригування.

З огляду на викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню на суму пені 5185,08 грн (158880,57 - 153695,49). Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач частково довів обґрунтованість заявлених вимог. Поряд з цим відповідач частково довів правомірність оскаржуваного рішення. А тому позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно наявної у справі квитанції від 30 жовтня 2018 року позивачем при звернені до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Оскільки заявлено позовні вимоги на суму 158880,57 грн, а позов підлягає задоволенню частково на суму 5185,08 грн, тобто на 3,26% від заявлених вимог (5185,08 грн х 100% / 158880,57 грн = 3,26%), то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 57,44 грн (1762,00 грн х 3,26% / 100% = 57,44 грн).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" від 17 жовтня 2018 року № на суму пені 5185 (п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 08 коп., залишивши до сплати пеню на суму 153695 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн 49 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 57 (п`ятдесят сім) грн 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, 58013).

Суддя О.П. Лелюк