Справа № 620/1941/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1941/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року, суддя Баргаміна Н.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Пенсійного Фонду України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Пенсійного фонду України №257-0 від 31 травня 2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 " стосовно звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з 1 червня 2019 року;

- стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року у справі № 620/1941/19 скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Пенсійного фонду України від 31.05.2019 року № 257-0 "Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області з 01.06.2019 року. Справу № 620/1941/19 в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з Пенсійного фонду України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 року замінено неналежного відповідача - Пенсійний Фонд України на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та виключено з кола учасників справи третю особу, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог до позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 року включно по 11.03.2020 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що період вимушеного прогулу становить з 07.06.2019 року включно по 11.03.2020 року включно, оскільки з пунктом 1 наказу Пенсійного фонду України від 31.05.2019 року № 257-о, яким його звільнено з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області у зв`язку з реорганізацією, пункт 4 частини першої статті 83 та пункт 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", був ознайомлений 06.06.2019 року, а приступив до роботи після поновлення на посаді за рішенням суду фактично лише 12.03.2020 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 року по 04.03.2020 року в розмірі 137267 (сто тридцять сім тисяч двісті шістдесят сім) грн. 35 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та рийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Пенсійного фонду України від 31.05.2019 року № 257-о "Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 " позивача було звільнено з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області у зв`язку з реорганізацією, пункт 4 частини першої статті 83 та пункт 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (т. 1 а.с. 36).

Наказом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 06.06.2019 року № 97-ос "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 31.05.2019 року № 257-о" позивача звільнено 06.06.2019 року з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у зв`язку з реорганізацією, пункт 4 частини першої статті 83 та пункт 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (т. 1 а.с. 37).

Постановою Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі № 620/1941/19 визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Пенсійного фонду України від 31.05.2019 року № 257-0 "Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області з 01.06.2019 року.

На виконання вищевказаної постанови, 05.03.2020 року Пенсійним фондом України винесено наказ № 44-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ", яким позивача поновлено на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області з 01.06.2019 року (т. 2 а.с. 127).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Колегія суддів зазначає, що за приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Щодо доводів апелянта про те, що стягнення середнього заробітку та період такого стягнення має бути визначеним з 07.06.2019 року по 10.06.2019 року, тобто останній день існування Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, яке з 11.06.2016 року припинило свою діяльність, колегія суддів вважає їх безпідставними та зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Чернігівське, Бахмацьке, Бобровицьке, Борзнянське, Крюківське, Ніженське, Новгород-Сіверське, Прилуцьке, Ріпкинське, Сосницьке об`єднані управління Пенсійного фонду України Чернігівської області реорганізовані шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Отже, в спірних правовідносинах має місце реорганізація і, як наслідок, скорочення посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, зокрема.

Також була проведена державна реєстрація припинених об`єднаних управлінь, в тому числі й Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.

Положеннями пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року N 9 визнано, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Факт припинення 11.06.2019 року юридичної особи Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 38-40).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, права та обов`язки реорганізованого Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України перейшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Як убачається із матеріалів справи позивача наказом Пенсійного фонду України № 44-о від 05.03.2020 року поновлено на посаді з 05.03.2020 року.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини щодо дати звільнення та дати поновлення позивача на підставі рішення Верховного Суду від 27 лютого 2020 року з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 року по 04.03.2020 року.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 15.06.2020 року № 2500-0506-7/21214 середньоденна заробітна плата позивача становить 734,05 грн (т. 2 а.с. 126).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 року по 04.03.2020 року в розмірі 137267,35 грн (187 робочих днів вимушеного прогулу*середньоденну заробітну плату 734,05 грн) саме з відповідача.

Колегія суддів враховує, що всі права та обов`язки після реорганізації та припинення Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України перейшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що підтвердила в судовому засіданні представник Головного управління.

У постанові від 16 жовтня 2012 року справа 321-267а12 Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити на роботі його неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (стаття 235 частина 2 КЗпП України).

Як встановлено судом, у даному випадку, Чернігівське об`єднане управління ПФУ було реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. У подальшому проведена державна реєстрація припинення об`єднаних управлінь в т. ч Чернігівського об`єднаного управління ПФУ.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №620/1941/19 позивача поновлено на роботі на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління ПФУ Чернігівської області.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з Головного управління ПФУ в Чернігівської області як з правонаступника реорганізованого Чернігівського об`єднаного управління ПФУ України в Чернігівській області, до якого перейшли всі права та обов`язки останнього.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року, оскільки рішення суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 16 вересня 2020 року.