Справа № 240/8880/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 вересня 2020 року м. Житомир справа № 240/8880/20
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
15 червня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, у якому просить:
- визнати протиправним і скасувати пункт 22 рішення Міністерства оборони України оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28 лютого 2020 року №31 про відмову, як особі звільненій з військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі звільненій з військової служби за контрактом у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він, як інвалід 2 групи, яка йому встановлена з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до статей 16-16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей, а також Порядку №975. У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся до Міністерства оборони України через Житомирський ОМВК про виплату вказаної одноразової грошової допомоги, подавши заяву з усіма необхідними документами. Однак рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено у проведенні виплати та призначенні вказаної допомоги, з посиланням на те, що зміна групи інвалідності відбулась у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
25 червня 2020 року та 26 червня 2020 року на адресу суду електронною поштою від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №825/1380/18, від 3 квітня 2020 року у справі №640/1596/19, від 18 червня 2020 року у справі №240/4833/18, від 23 червня 2020 року у справі №0640/3728/18, від 23 червня 2020 року у справі №520/9156/18 із застосуванням принципу in dubio pro tributario (а.с.25-26, 29-30).
10 серпня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.37-41), відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що оскільки зміна групи інвалідності відбулась у понад дворічний термін з моменту первинного встановлення інвалідності, то підстави для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.
Крім того, 10 серпня 2020 року представником відповідача надіслано заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Житомирський обласний військовий комісаріат (а.с.51-52).
17 серпня 2020 року ухвалою суду відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про залучення до участі у справі третьої особи.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 солдат у запасі до 21 лютого 2017 року проходив військову службу за контрактом на посадах рядового складу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, та був звільнений зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 лютого 2017 року №41 (а.с.11).
З 23 квітня 2014 року до 4 листопада 2014 року та з 18 січня 2015 року до 21 лютого 2015 року ОСОБА_1 приймав участь у антитерористичній операції в Донецькій області, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2015 року №713 (а.с.12).
25 січня 2015 року під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в антитерористичній операції, під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Спартак, Донецької області позивач потрапив під артилерійський обстріл у результаті чого отримав закриту черепно-мозкову травму, контузію головного мозку, про що свідчить довідка військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 25 серпня 2015 року №1110 про обставини травми (а.с.13).
Постановою Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 14 листопада 2016 року №4700 встановлено, що отримані ОСОБА_1 травма, захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу ЦВЛК від 14 листопада 2016 року №4700 (а.с.14).
18 листопада 2015 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 ОСОБА_1 було визначено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності 15%, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 28 лютого 2020 року №31.
13 липня 2016 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 при первинному огляді ОСОБА_1 вперше було встановлено інвалідність 3 групи з 13 липня 2016 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №514878 від 13 липня 2016 року (а.с.15).
Допомога у зв`язку з встановленням позивачу 15% втрати працездатності та 3 групи саме інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідачем позивачу виплачена в сумі 217500 грн, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 28 лютого 2020 року №31 (а.с.19).
15 жовтня 2019 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу при повторному огляді було встановлено інвалідність 2 групи з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №537359 від 17 травня 2019 року (а.с.16).
15 жовтня 2019 року Управлінням праці соціального захисту населення Житомирської Корольовської районної ради м.Житомира позивачу встановлений статус особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 15 жовтня 2019 року (а.с.17).
Як інвалід 2 групи з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини позивач вважає, що він набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до чинних статей 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України через Житомирський ОМВК про виплату одноразової грошової допомоги згідно з статтею 16 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, та до заяви додав усі необхідні документи встановлені пунктом 11 Порядку №975 а саме: копію довідок МСЕК, копію витягу з протоколу ЦВЛК, копію довідки про обставини травми; копію довідки про участь в АТО, також копії, витягу з наказу про звільнення, паспорту, картки платника податків, картки реквізитів банку (а.с.18).
Проте пунктом 22 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ) від 28 лютого 2020 року №31, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пунктом 8 Порядку №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється. (а.с.19).
Таким чином, на думку комісії МОУ, причину інвалідності позивачу змінено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Позивач, вважаючи, що Міністерством оборони України порушене його право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 2 жовтня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.
У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пункту 8 Порядку №975.
Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, суд виходить з наступного.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої (2) групи інвалідності з 2 жовтня 2019 року.
Закон України №2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 4 липня 2012 року №5040-VI. Цей Закон набрав чинності 1 січня 2014 року і застосовується до правовідносин, що виникли після 1 січня 2014 року.
Абзацом першим пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2014 року.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
На час встановлення ступеня втрати працездатності позивачеві правова норма, яка обмежує право на доплату одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервіст їв, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
З аналізу наведених норм Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення (зміни) військовослужбовцю групи інвалідності (причин її виникнення або ступеню втрати працездатності), проте при зміні групи інвалідності (причин її виникнення або ступеню втрати працездатності) протягом двох років з моменту її первинного встановлення.
Отже, застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII здійснюється таким чином:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Застосовуючи ці висновки до обставин справи, суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, відбувся 2 жовтня 2019 року, а первинно інвалідність 3 групи встановлено 13 липня 2016 року. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем, на виконання вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, доведено правомірність рішення, оформленого протоколом від 28 лютого 2020 року №31, про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , враховуючи наведене, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі та відмову у задоволенні позовних вимог, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін