Справа № П/320/226/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/226/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Собківа Я.М., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС він був військовозобов`язаним, а тому має право на призначення пенсії у порядку та розмірі, які передбачені частиною 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відзив на апеляційну скаргу відповідач наголошує на тому, що позивач у період участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не був військовослужбовцем, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду - залишити без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Експертним висновком від 30 червня 2004 року, випискою та витягом із актів огляду МСЕК до довідок підтверджується встановлення позивачу ІІ групи інвалідності в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації від 10 травня 2007 року, довідки Київського обласного автотранспортного управління Держаного департамента автомобільного транспорта Міністерства странспорта та звязку України від 02 березня 2005 року позивач приймав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі невоєнізованого формування автотранспортної служби Цивільної оборони Кагарлицького району у період з 17 по 18 та з 20 по 21 травня 1986 року.

У грудні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 10 грудня 2019 року відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення перерахунку, оскільки позивач не є особою, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження військової служби.

Уважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся у суд з відповідними позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження військової служби.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон України №796-ХІІ)

Відповідно до частини 1 статті цього Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 54 Закону України №796-ХІІ, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною 3 статті 59 Закону України №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05 жовтня 2006 №231-V було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» частину 3 статті 59 Закону України №796-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Таким чином, згаданим Законом розширено в межах певної категорії військовослужбовців перелік осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме, окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, також на осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, та осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Водночас, незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період, як визначення певної категорії серед всіх військовослужбовців, на яких розповсюджується норма статті 59 Закону України №796-ХІІ.

Враховуючи вищезазначене, частина 3 статті 59 Закону України №796-ХІІ передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідністю виключно внаслідок участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або інших ядерних аварій та випробувань, або у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(ІІ)/2019 словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, з 25 квітня 2019 року дія частини 3 статті 59 Закону України №796-ХІІ поширюється на осіб, які: 1) мають статус особи з інвалідністю; 2) статус особи з інвалідністю отримано виключно внаслідок участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або інших ядерних аварій та випробувань, або у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; 3) брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження військової служби.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, документів, які б підтверджували проходження військової служби під час участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач не надав.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання позивача на те, що у період участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС він був військовозобов`язаним, а тому є особою, яка проходила військову службу, колегія суддів вважає помилковими, оскільки до осіб, які проходять військову службу, відносяться військовозобов`язані, призвані на військові збори. У свою чергу, позивачем не надано доказів того, що у цей період він був призваний на військові збори.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку аргументам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Я.М. Собків

Л.Т. Черпіцька