Справа № 520/1213/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р. № 520/1213/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

представника позивача - Біленького Д.В.,

представника відповідача - Ларіна А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" про накладення арешту на кошти, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд накласти адміністративний арешт коштів на відкритих рахунках в банках платника Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" (код 33866995), а саме: МФО 322313, АТ "Укрексімбанк", номер рахунку НОМЕР_1 , номер рахунку НОМЕР_2 , номер рахунку НОМЕР_1 , номер рахунку НОМЕР_1 , номер рахунку НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з відмовою платника податків в реалізації контролюючим органом права на проведення перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято рішення № 3381/10/20-40-32-02-16 від 30.01.2020 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. Так, з урахуванням вказаних обставин та в силу діючих норм законодавства, контролюючий орган просить накласти арешт на кошти відповідача, які перебувають на його рахунках, відкритих в банківських установах.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.02.2020 о 10:00 год.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року зупинено провадження по справі №520/1213/2020 за позовом Головного управління ДПС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" про накладення арешту на кошти до набрання чинності рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/1304/2020.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 р. поновлено провадження в адміністративній справі № 520/1213/2020 за позовом Головного управління ДПС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" про накладення арешту на кошти та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 19 серпня 2020 року о 10:45 год.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 09.09.2020 р. о 10:45 год.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити через безпідставність. Згідно наданого до суду відзиву зазначив, що у позивача були відсутні законні підстави для проведення перевірки з підстав не пред`явлення службових посвідчень, направлень та наказу фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області при виході на проведення перевірки уповноваженій особі позивача. Крім того, вказано, що ОСОБА_1 , який на підприємстві працює охоронником та повідомив перевіряючим про відсутність об`єктивної можливості проведення перевірки у зв`язку з простоєм, не являється уповноваженою особою платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ".

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДПС у Харківській області від 28.01.2020 № 545 на підставі п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 82 Податкового кодексу України призначено проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" (код 33866995) .

29.01.2020 на підставі наказу від 28.01.2020 № 545 та направлень на перевірку від 28.01.2020 за №№43, 44, 45 посадовими особами контролюючого органу був здійснений вихід для проведення фактичної перевірки господарського об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, діяльність в якому здійснює ТОВ "БІКОРМ".

Після прибуття перевіряючих на адресу позивача для проведення перевірки співробітник підприємства ОСОБА_1 в допуску до перевірки відмовив з підстав не пред`явлення службових посвідчень та не надання копії наказу.

Також судом встановлено, що співробітником позивача перевіряючим було повідомлено про відсутність об`єктивної можливості проведення даної перевірки у зв`язку з простоєм ТОВ "БІКОРМ", встановленим на підприємстві з 23.01.2020 року та під підпис перевіряючому Мазур В.С. , співробітником позивача було надано копію наказу № 1 від 23.01.2020 року "Про простій в ТОВ "БІКОРМ".

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України відповідачем було складено акт відмови допуску до перевірки від 29.01.2020 № 654/20-40-32-02-08/33866995.

У зв`язку з відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, в.о. начальника Головного управління ДПС у Харківській області складено та підписано рішення № 3381/10/20-40-32-02-16 від 30.01.2020 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ".

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд накласти адміністративний арешт коштів на відкритих рахунках в банках платника Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ", відкритих в банківських установах.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються за наявності однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника контролюючого органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Із системного тлумачення положень статті 94 Податкового кодексу України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість, приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у судовому порядку не обмежує право контролюючого органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Аналіз вищевказаних норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

До аналогічного висновку щодо застосування наведених положень Податкового кодексу України Верховний Суд дійшов під час вирішення справ: № 820/1929/17, постанова від 27 листопада 2018 року, № 813/3943/17, постанова від 29 травня 2019 року, № 813/1910/17, постанова від 14 травня 2019 року.

Крім того, в даному випадку відсутні посилання на підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, як на виключне право контролюючого органу звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку, лише у разі наявності податкового боргу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Суд зазначає, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України врегульовано інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому у виключному випадку за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Також суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду у справах № 820/5122/18 та №820/1929/17, судом при вирішенні подібних справ необхідно встановити наступні обставини: наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача; дотримання позивачем процедури призначення та проведення перевірки; наявність чи відсутність у відповідача підстав відмови посадовими особам контролюючого органу у допуску до перевірки.

Відповідно до п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1).

Відповідно до п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.80.5 ст.80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки надається за умови пред`явлення службових посвідчень, копії наказу та направлення на проведення такої перевірки; у свою чергу непред`явлення таких документів є підставою для недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Так, судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі 520/1304/2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Харківській області № 545 від 28.01.2020 року "Про здійснення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ".

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі 520/1304/2020 встановлено, що наказ від 28.01.2020 № 545 винесений з дотриманням норм чинного законодавства України та відповідає вимогам Податкового Кодексу України, тому, у контролюючого органу були наявні всі підстави для призначення фактичної перевірки позивача.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для призначення фактичної перевірки.

Щодо дотримання умов для початку проведення перевірки, судом встановлено наступне.

Як зазначалось судом вище, відповідно до пп. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як зазначено представником відповідача в судовому засіданні, при виході перевіряючих для проведення фактичної перевірки за адресою: АДРЕСА_1, за якою здійснює діяльність ТОВ "БІКОРМ", охоронцю підприємства - ОСОБА_1 не було пред`явлено службове посвідчення та не надано направлення на перевірку та копію наказу. ОСОБА_1 було повідомлено фахівців контролюючого органу про відсутність керівництва у зв`язку з простоєм ТОВ "БІКОРМ" та викликано уповноважених представників, однак, на час прибуття останніх перевіряючих вже не було.

Доказів зворотного представником позивача до суду не подано, як і не подано доказів отримання співробітником підприємства позивача направлень на перевірку та наказу на проведення перевірки. Наявні в матеріалах справи направлення та наказ не містять будь-яких відміток про їх отримання.

При чому, відповідно до приписів п.81.1 ст.81 ПК України, у разі відмови платника податків або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови та який є підставою для початку проведення такої перевірки.

Однак, такий акт щодо відмови посадових (службових) осіб платника податків розписатися у направленні на перевірку посадовими особами контролюючого органу не складався, що свідчить про відсутність факту відмови розписатися у направленні на перевірку посадовою особою позивача.

Згідно з положеннями п.81.2 ст. 82 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

З дослідженого в судовому засіданні акту відмови допуску до перевірки від 29.01.2020 № 654/20-40-32-02-08/33866995 вбачається, що останній не містить заявлених причин відмови.

Як вже вказувалось, відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

До суду не подано доказів, що охоронець підприємства - ОСОБА_1 є уповноваженим представником підприємства, або особою, яка фактично проводить розрахункові операції, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що уповноважені особи підприємства позивача не були належним чином повідомлені про проведення перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 р. у справі №821/1957/16, відповідно до якої визначена необхідність вручення наказу та направлення на перевірку саме уповноваженій особі суб`єкта господарювання.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що наказом № 545 від 28.01.2020 наказано провести перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" тривалістю не більше 10 діб з 29 січня 2020 року.

Проте, фахівцями контролюючого органу було здійснено вихід для проведення фактичної перевірки підприємства позивача один раз - 29.01.2020 та складено акт відмови допуску до перевірки № 654/20-40-32-02-08/33866995 від 29.01.2020, в подальшому протягом 10 днів проведення перевірки фахівці контролюючого органу до перевірки не виходили та не намагались вручити направлення та наказ уповноваженій особі підприємства або особі, яка фактично проводить розрахункові операції.

Правова позиція щодо того, що складені формально акти відмови від проведення перевірки/допуску до перевірки не можуть свідчити про наявність обставин не допуску до проведення перевірки чи відмови у її проведенні, висловлена Верховним Судом у постанові від 11.06.2020 р. у справі №803/1817/16.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що непред`явлення платнику податків, Товариству з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції), перед початком проведення перевірки службових посвідчень, направлень та наказу на проведення перевірки, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Доводи відповідача про відсутність об`єктивної можливості проведення даної перевірки у зв`язку з простоєм ТОВ "БІКОРМ" судом не приймаються до уваги, оскільки простій підприємства не є законодавчо передбаченою підставою для перенесення термінів проведення перевірки, але може бути розцінена як поважна причина відсутності керівника або уповноваженої особи, особи, яка фактично проводить розрахункові операції, в момент прибуття фахівців контролюючого органу для проведення перевірки.

Таким чином з огляду на не дотримання контролюючим органом умов та порядку допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки, у платника податків були наявні законні підстави для недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, що в свою чергу свідчить про відсутність правової підстави, визначеної пп. 94.2.3 п. 94.2. ст. 94 ПК України, для застосування арешту коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" в банківських установах.

У відповідності до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. (стаття 90 КАС України).

За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені матеріалами справи, а відтак, не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІКОРМ" (вул. Олімпійська, буд. 3,смт. Малинівка, Чугуївський район, Харківська область, 63525, код 33866995) про накладення арешту на кошти - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя Д.А. Волошин