Справа № 400/1255/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1255/20
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення від 17.12.2018 р. № 7394/02; зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд визнати протиправним рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, зобов`язати призначити дострокову пенсію за віком, здійснити нарахування та виплату пенсії з 04.12.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те,що вона є матір`ю дитини-інваліда з дитинства та має стаж роботи понад 15 років. Відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком. Враховуючи дану норму позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, однак відповідач відмовив у призначенні такої пенсії, посилаючись на відсутність висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позов задоволений частково.

Визнане протиправним рішення Южноукраїнського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, оформлене листом від 17.12.2018 р. № 7394/02, про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане призначити позивачу дострокову пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, здійснити нарахування та виплату пенсії з 05.12.2018 р.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач не надав копію медичного висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її особою з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Також апелянт зазначив, що в порушення приписів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, подана позивачем заява від 04.12.2018 року викладена в довільній формі.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановлено, що позивач доводиться матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

ОСОБА_2 з 11.04.2011 року набув статусу інваліда дитинства до 18 років, що підтверджено копією довідки Лікарсько-контрольної комісії КП «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 8 від 19.07.2018 р. (а.с. 12) в якій посилання на медичний висновку №932 на дитину інваліда віком до 16 років. Статус інваліда дитинства до 18 років також підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 24).

Відповідно до копії довідки відділу державних соціальних допомог Департаменту соціальних питань та здоров`я Южноукраїнської міської ради № 139 від 31.01.2020 року позивач в період з 28.01.2006 року по 15.03.2011 року отримувала державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30).

Відповідно до копії бланку-рекомендації на ЛКК в ЛПХ №264 від 06.04.2001 року (а.с. 31) рекомендація видана дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з рішенням комісії «Підлягає встановлення інвалідність згідно з наказом МОЗ № 175; р. 2; п.8».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 175 від 02.12.1991 року затверджені Перелік медичних показань, що дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам до 16 років та Порядок видачі медичного висновку на дитину-інваліда з дитинства віком до 16 років.

Відповідно до п. 8 розділу 2 Переліку медичних показань, що дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам до 16 років, затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 175 від 02.12.1991 року (в редакції чинній станом на 06.04.2001 р.), стійка дихальна недостатність II та вищого ступеня при хронічних бронхолегеневих захворюваннях (здобутих та уроджених), включаючи стани після резекції легені, віднесена до паталогічного стану, який дає право на отримання соціальної пенсії на строк до досягнення 16-літнього віку.

11.12.2018 р. в Южноукраїнському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області) зареєстрована заява позивача викладена у довільній формі, датована 04.12.2018 р., про призначення позивачу дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства (а. с. 27). До заяви додавалися довідка форми ОК-5, архівні довідки щодо страхового стажу, копія трудової книжки, довідки щодо інвалідності сина (а.с. 28-39).

Листом від 17.12.2018 р. за вих. № 7394/02 Южноукраїнське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки серед наданих документів відсутній висновок ЛКК про те, що син позивача мав медичні показання для визнання його особою з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (а. с. 23). Інших підстав для відмови в призначенні пенсії відповідач не вказав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала висновок яким підтверджується, що інвалідність її сина настала до досягнення ним 16 років, та, з урахуванням достатнього страхового стажу для призначення дострокової пенсії, пенсійний орган, правонаступником якого є відповідач, протиправно відмовив у призначенні позивачу пенсії.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України № 1058-IV) право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Відповідно до п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (надалі Порядок № 22-1) визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Виходячи з аналізу зазначених норм право на призначення дострокової пенсії мають не тільки матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а і матері особи з інвалідністю віком до 16 років.

Проте згідно із Порядком № 22-1 у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

В матеріалах справи наявна лише довідка ЛКК № 8 ОСОБА_2 став інвалідом дитинства до 18 років 11.04.2001 р., що підтверджується також відповідним посвідченням (а. с. 12, 24), яка виписана на підставі медичного висновку № 932.

Апеляційний суд зазначає, що позивач мала надати до пенсійного органу, окрім іншого, висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові цього суду від 15.05.2019 р. у справі №330/2181/16-а (2-а/330/36/2016), яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, має враховуватись при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин.

При цьому, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої на правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 501/2838/16-а, оскільки в цій справі Верховний Суд дійшов певного висновку за інших фактичних обставин, ніж ті що існують у справі яка переглядається апеляційним судом.

Так, зокрема, у справі № 501/2838/16-а позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства з тих підстав, що дитині позивача на момент оформлення інвалідності було 24 роки.

Враховуючи встановлені обставини справи та зазначені норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність, станом на 04.12.2018 року, у позивача правових підстав на призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, оскільки при зверненні до пенсійного органу із відповідною заявою позивач не надала висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Не був наданий такий висновок як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд погоджується із доводами апелянта щодо надання відмови листом, а не шляхом прийняття відповідного рішення, оскільки заява про призначення пенсії була подана у довільній формі, а не за формою встановленою додатком №3 до п. 4.1. розділу IV Порядку № 22-1, оскільки підставою для вчинення дій спрямованих на призначення пенсії за віком є відповідна заява та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного Фонду України, що регламентовано пунктами 4.1 та 4.3 розділу IV Порядку № 22-1.

Додатково апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що оскаржуваний позивачем лист відмова не є рішенням по суті, яким пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, та не позбавляє позивача права на звернення до уповноваженого органу Пенсійного Фонду України у встановленому законом порядку із заявою за відповідною формою про призначення пенсії, із наданням всіх необхідних документів.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Понесені апелянтом суб`єктом владних повноважень судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають, оскільки стаття 139 КАС України, передбачає відшкодування суб`єкту владних повноважень, у разі ухвалення судового рішення на його користь, з іншої сторони тільки здійснених таким суб`єктом владних повноважень документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись 19 Конституції України, ст.ст. 2-12, 71-77, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі № 400/1255/20 скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення від 17.12.2018 р. № 7394/02, про зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15.09.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.