Справа № 260/953/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
08 вересня 2020 рокум. Ужгород№ 260/953/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1 ;

представника позивача - Піца М.М.;

представника відповідача - Логвінова В.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:

1. визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2020 роки (56 днів) та компенсації за неотримане речове майно в день виключення із списків частини 17 січня 2020 року;

2. визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17 січня 2020 року № 14;

3. стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача грошову компенсацію за неоримане речове майно в сумі 23 987,09 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцем, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ № 44 від 15 січня 2004 року;

4. стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача грошову недоотриману грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2020 рік (56 днів) виходячи з грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби(17 січня 2020 року) в сумі 14 249,07 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцем, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ № 44 від 15 січня 2004 року.

Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.

Ухвалою суду від 26 травня 2020 року здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по даній справі.

Як вбачається із поданої позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17 січня 2020 року № 14.

При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі судом ні з позовної заяви, ні з поданих позивачем доказів неможливо було встановити, коли саме позивач дізнався або коли повинен був дізнатися про існування вищевказаного оскаржуваного ним наказу, а тому на момент відкриття провадження у даній справі судом не встановлено пропуск строку, визначеного ст. 122 КАС України для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

В ході проведення підготовчого провадження у справі позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та наданих до неї письмових доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та доданих до нього письмових доказів. Крім того зазначила, що позивачем було пропущено строк щодо оскарження вищевказаного наказу, так як ч. 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частинами першою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року N 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтею 87-1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця оскаржується в установленому законом порядку.

Згідно вимог ст. 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Такий строк в даному випадку визначений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який є спеціальним для такої категорії справ.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що однією із позовних вимог є оскарження та визнання протиправним та скасування п. 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17 січня 2020 року № 14.

Таким чином, беручи до уваги те, що спір між сторонами виник у зв`язку з проходженням позивача військової служби, тому такий віднесений до спорів з приводу проходження публічної служби і відповідно до вимог ст. 122 КАС України такий позов має бути поданий до суду в межах строку, визначений частиною п`ятою даної статті КАС України, тобто у місячний строк з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні позивач вказав на те, що дізнався про оскаржуваний наказ 17 січня 2020 року.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що про оскаржуваний наказ позивачу стало відомо саме 17 січня 2020 року, тому місячний строк для звернення позивача до суду з даним позовом визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, слід рахувати саме з цієї дати, оскільки ці обставини позивачем не спростовані.

Як встановлено судом та вбачається із штемпеля вхідної кореспонденції Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся за захистом свого порушеного права лише 13 квітня 2020 року року, тобто з пропуском строку на оскарження.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовну заяву подано позивачем з пропуском строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а тому, з урахуванням вимог статей 122, 123, 161, 169 КАС України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху і надати позивачу можливість подати суду відповідну заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу та його представнику наслідки, передбачені ч. 3 ст. 123 КАС України, що якщо підстави, вказані позивачем або його представником у заяві про поновлення строку звернення до суду будуть визнані судом неповажними, то суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 122, 123, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків вказаних в ухвалі.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 14 вересня 2020 року

Суддя С.А. Гебеш