Справа № 725/2145/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/2145/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Стоцька Л.А.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

17 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю секретаря судового засіданні Колісниченка Ю.В.

представника позивача - Шевченка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 1429/40800/19 від 10 квітня 2020 року про визнання винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % (відсотків) несплаченої суми митних платежів, а саме: 261151,56 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано постанову №1429/40800/19 від 10.04.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та провадження по справі у зв`язку зі спливом строку притягнення до відповідальності - закрито.

У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000 гривень, суд відмовив, оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження понесених витрат. Зокрема, суду не було надано договору про надання правничої допомоги, умовами якого б було визначено вартість послуг, акт виконаних робіт та їх вартість, опис виконаних робіт та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що позивачем порушені вимоги ст. 485 МК України при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації. Надаючи паспорт громадянина Румунії, позивач вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. При цьому, враховуючи, що у позивача наявний як паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина Румунії, та він має постійне місце проживання на території України, то відповідно до норм чинного законодавства України, він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина резидента та на території України повинен користуватись документами громадянина України, що передбачені чинним законодавством України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги митного органу.

Представник відповідача в судове засіданні не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.08.2019 року державний інспектор відділу митного оформлення №1 м/п «Вадул-Сірет» Буковинської митниці Держмитслужби відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил №1429/40800/19.

Як вбачається із змісту протоколу, інспектором було виявлено порушення: 12.08.2019 року о 19 год. 47 хв. в зону митного контролю в`їхав автомобіль марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який прямував з України до Румунії в приватних справах. Даний громадянин до митного контролю надав контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору», закордонний паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3 , виданий 22.10.2018 року, поліцією м. Ботошани на ім`я ОСОБА_2 .

Під час проведення митних формальностей, позивач пред`явив паспорт громадянина України НОМЕР_4 . Відповідно до інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЕАІС було встановлено, що ОСОБА_1 12.08.2019 року ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Шегині» Львівської митниці ДФС в режимі тимчасового ввезення автомобіль марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, використовуючи при цьому закордонний паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3 .

Таким чином, маючи статус «резидента», 12.08.2019 року для в`їзду на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року» на транспортному засобі марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, позивач використав паспортний документ громадянина Румунії на ім`я ОСОБА_2 .

Постановою по справі про порушення митних правил №1429/40800/19 від 10.04.2020 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 261151 грн. 56 коп., за те, що під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надавала документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента».

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням митного органу, за захистом порушених прав звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи адміністративний позов в частині скасування постанови про накладення штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку про неповноту і необ`єктивність доказів в справі про порушення митних правил, а відтак про протиправність постанови відповідача. Зокрема, оскільки у позивача, станом на 12.08.2019 року був наявний як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Румунії, та він мав постійне місце проживання на території України, отже у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента. Отже, у даному випадку позивач при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування повинен був сплатити усі необхідні митні платежі.

Разом з тим, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення уповноважений орган керувався службовою запискою, відомості якої, на думку суду, є інформативними і не можуть бути повністю достовірними. Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір митної вартості автомобіля, розмір митних платежів і розмір штрафу є припущенням митного органу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст.485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги. Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, митний орган дійшов висновку, що позивачем вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Враховуючи, що у позивача, станом на 12.08.2019 року був наявний як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина Румунії, та він мав постійне місце проживання на території України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

Згідно ч.3 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, в даному випадку позивач при тимчасовому ввезенні на територію України транспортних засобів особистого користування повинен був сплатити усі необхідні митні платежі.

Що стосується визначення відповідачем митної вартості товару не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів, колегія суддів враховує наступне.

Так, за змістом п.1 ч.1 статті МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

За визначенням ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За нормами статті 57 глави 9 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод -за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу

Як вірно встановив суд першої інстанції, матеріали справи про порушення митних правил не містять відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем. Натомість, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення уповноважений орган керувався службовою запискою, відомості про митну вартість автомобіля є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Уповноваженим особам запропоновано звернутися до експертів авто товарознавців.

Таким чином, митну вартість товару було визначено не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів.

Проте, всупереч положенням ч.4 ст.57 МК, митним органом не було проведено консультацій із позивачем та не запропоновано здійснити обмін наявною інформацію. Матеріали справи про порушення митних правил будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не містять.

При цьому, як зауважив суд першої інстанції, 12.08.2019 року позивач, під час складення протоколу про порушення митних правил виїжджав саме на автомобілі марки «Opel Vivaro» д.н. НОМЕР_1 , Vin - НОМЕР_2 , країна реєстрації Польща, а отже у митного органу був доступ до вказаного транспортного засобу та можливість належним чином встановити його митну вартість.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відомості зазначені у службовій записці є інформативними і не можуть бути повністю достовірними і відповідач без належного обґрунтування взяв до їх до уваги.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля, уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст.489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, та обставини у справі, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про безпідставність винесення відповідачем оскаржуваної в межах даної справи постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.

Відповідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі «Ляшко проти України» від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.

Колегія суддів вважає, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що постанову митного органу №1429/40800/19 від 10 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.