Справа № 620/2848/20
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/2848/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження з урахуванням правил для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 13.07.2020 про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком Костянтином Юрійовичем у виконавчому провадженні №62543843.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з підстав, що, відкриваючи виконавче провадження за заявою стягувача, відповідач, в порушення вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв до виконання виконавчий документ, який не мав права приймати, оскільки позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач здійснює свою діяльність в окрузі міста Київ.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 10.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з урахуванням правил для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ; повідомлено учасників справи, що розгляд справи по суті буде здійснено у цей же день після закінчення підготовчого провадження; встановлено відповідачу 3-денний строк з дня отримання на електронну пошту останнім ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, що оскільки в отриманій заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому написі адреса місця фактичного проживання позивача зазначена у м. Києві, а також у виконавчому документі вказано, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Третьою особою подано до суду письмові пояснення щодо позову, в яких останній зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» в заяві про примусове виконання рішення, відповідно до чинного законодавства України, було зазначені всі необхідні дані про позивача (боржника), місце проживання, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також дані про наявність грошових коштів на рахунку в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (платіжна карта НОМЕР_5), наявність рахунку в ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (№369987), місцезнаходженням яких є місто Київ. Вважає, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач виходив з підстав, визначених частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Судове засідання здійснювалося в порядку, передбаченому частиною 4 статті 229 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на таке.

Так, судом встановлено, що 24.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (Товариство) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір №6-1, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальникові грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного у пункті 1.3 цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит, не може становити менше 3 (трьох) календарних днів (а.с.8-10,50-51).

30.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем було видано виконавчий напис №7210 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 (місце фактичного проживання (перебування): АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), за договором від 24.12.2019 №6-1, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», заборгованості у сумі 18330,00 грн. (а.с.52).

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича із заявою від 07.07.2020 №369987 про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.53).

13.07.2020 відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62543843 на підставі виконавчого напису від 30.06.2020 №7210, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з боржника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) заборгованості у сумі 18330,00 грн. (а.с.54).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня (частина 3 статті 74 Закону №1404-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 статті 5 Закону України №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

У частині 4 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до приписів частини 2 статті 25 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Ярошенка Костянтина Юрійовича визначено місто Київ.

Відповідно до абзацу 9 статті 3 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту позивача серії НОМЕР_1 , виданого Семенівським РВ УМВС України в Чернігівській області 21.10.2003, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6), яка також зазначена і договорі від 24.12.2019 №6-1, на підставі якого винесено виконавчий напис (а.с.5-6).

Згідно з даними виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича від 30.06.2020 №7210 адресою місця реєстрації боржника - ОСОБА_1 , є: АДРЕСА_3 , яка також вказана у оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2020 ВП №62543843 (а.с.52,54).

Водночас суд враховує, що матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_2 , також зазначеною у виконавчому написі та у оскаржуваній постанові.

Отже, з наведеного вбачається, що місце проживання (реєстрації) боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Ярошенко К.Ю. здійснює діяльність, а виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання (перебування) боржника - фізичної особи.

З матеріалів прави вбачається, що відповідно до заяви третьої особи про примусове виконання рішення від 07.07.2020 №369987 у позивача наявне майно, а саме грошові кошти на рахунку, відкритому в АТ «КБ «Приватбанк», платіжна карта НОМЕР_6, у валюті гривня, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Також в заяві зазначено, що у позивача відкрито бонусний рахунок від 24.12.2019 №369987 у валюті гривня, відкритий у ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», розташованому за адресою: бульвар Вацвела Гавела, 4, оф. 520, м. Київ, залишок 100,00 грн. (а.с.53).

Так, зазначення стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження відомостей, щодо ідентифікації боржника чи відомостей, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення, в тому числі рахунків боржника в банківських установах, визначено частиною 3 статті 26 Закону №1404-VIII. Разом з тим, зазначені відомості підлягають перевірці при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі статтею 179 цього Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Нормою частини 1 статті 192 Цивільного кодексу України встановлено, що «Гроші (грошові кошти)», є законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

Водночас суд зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні статті 190 ЦК України, як і не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

Відповідно до наведених вище норм законодавства майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з частинами 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункту 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 №492 (далі - Інструкція №492), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).

Втім, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» в заяві про примусове виконання рішення не зазначає, який конкретно рахунок відкритий на ім`я позивача.

З наведеного вбачається, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки для боржника, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Системний аналіз норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника. (Постанова Верховного Суду від 10.09.2018 у складі колегії суддів Касаційного господарського суду).

Відтак, наявність карткового рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві, не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів, оскільки документальне підтвердження того, що на відповідному рахунку обліковувались грошові кошти, належні боржнику, на час відкриття виконавчого провадження, в матеріалах справи відсутнє.

Суд не бере до уваги довідку Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 23.07.2020 №20.1.0.0.0/7-200721/1620, відповідно до якої позивачем 22.12.2017 у вказаному банку відкрито рахунок № НОМЕР_2 , на якому наявні кошти, оскільки остання датована 23.07.2020, отже отримана відповідачем після винесення 13.07.2020 оскаржуваної постанови.

Щодо зазначення у заяві про примусове виконання рішення про грошові кошти у сумі 100,00 грн., що знаходяться на бонусному рахунку позивача від 24.12.2019 №369987 у валюті гривня, відкритому у ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», розташованому за адресою: бульвар Вацвела Гавела, 4, оф. 520, м. Київ, суд враховує таке.

Поняття «картковий рахунок» було передбачено Постановою Національного Банку України від 19.10.2005 №137 «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», яке втратило чинність на підставі Постанови Національного Банку України від 30.04.2010 №223.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

У пункті 3 Інструкції №492 визначено, що: вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» для накопичення заощаджень на виплату пенсії;

поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України;

рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.

Втім, доказів того, що на поточному рахунку позивача від 24.12.2019 №369987 у ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» у гривні містяться кошти, матеріали справи, у тому числі матеріали виконавчого провадження, не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що наявність у позивача певного рахунку не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку, є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.

Суд зазначає, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів, а не рахунку боржника, що не є тотожним.

Отже у відповідача - приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржувана постанова прийнята протиправно і підлягає скасуванню.

Відтак відповідач протиправно та всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Окрім того, відповідно до частини 5 статті 24 Закону №1404, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

За приписами пункту 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).

Отже відповідач, всупереч вищезазначеним нормам, під час відкриття виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, у зв`язку з чим порушив приписи частини 2 статті 24 Закону №1404.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на позов на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2018 у справі №905/3542/15, суд зазначає, що у вказаній справі була надана оцінка правовідносинам щодо накладення арешту на майно, однак при наявності грошових коштів на банківських рахунках, тобто за інших фактичних обставин справи.

Разом з тим у даній справі відповідачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця були відомості про наявність у боржника власного рахунку та коштів на ньому у банку чи іншій фінансовій установі, що розташовані у м. Києві.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позов на лист Міністерства юстиції України від 11.06.2018 №23123/16620-33-18/20.5.1, суд зазначає, що такий не має сили нормативного акту, отже не може регулювати спірні правовідносини. Крім того, в листі надано оцінку правомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за умови знаходження грошових коштів на рахунках боржника, відкритими ним самостійно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав визнання протиправною та скасування постанови від 13.07.2020 про відкриття виконавчого провадження, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком Костянтином Юрійовичем у виконавчому провадженні №62543843, і задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до КАС України, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Козловим Володимиром Васильовичем було надано суду угоду про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 22.07.2020; ордер на надання правової допомоги від 22.07.2020; копію свідоцтва про право на заняття правовою діяльністю від 13.05.2010 №497; опис робіт, виконаних адвокатом від 23.07.2020; квитанцію від 23.07.2020 №3290527 (а.с.18-22).

Як вбачається з угоди про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 22.07.2020, укладеної між адвокатом Козловим Володимиром Васильовичем (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник), Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати юридичні послуги, які полягають, зокрема, у наданні консультації та роз`яснень з юридичних питань, складанні та поданні процесуальних документів (запитів, заяв та інших документів), а також представництво інтересів Замовника у всіх судових установах з усіма правами, що надаються Законом позивачеві з питання оскарження рішень та дій приватного виконавця Ярошенка К.Ю. у виконавчому провадженні ВП №6254343. Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання та за надання послуг з представництва інтересів Замовника в суді першої інстанції становить 1500,00 грн. (а.с.22).

У свою чергу, згідно з описом робіт, виконаних адвокатом від 23.07.2020, адвокатом Козловим Володимиром Васильовичем, відповідно до угоди про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 22.07.2020, позивачу була надана правова допомога на загальну суму 1500,00 грн. (5 годин) (а.с.19).

У відповідності до квитанції від 23.07.2020 №3290527 адвокатом Козловим Володимиром Васильовичем прийнято від ОСОБА_1 , за правову допомогу на підставі угоди про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 22.07.2020, кошти у сумі 1500,00 грн. (а.с.18).

Отже адвокатом документально доведено факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6, 7 статті 134 КАС України).

З аналізу вищевикладеного випливає, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням сторони у справі, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката і яка зобов`язана довести неспівмірність вказаних витрат.

Разом з тим представником відповідача не заявлено клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката з доказами не співмірності вказаних витрат, що свідчить про відсутність у суду підстав, за яких він може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також позивачем за подання до суду адміністративного позову у даній справі сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 23.07.2020 (а.с.4).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Приватного виконавця Ярошенка Костянтина Юрійовича на користь ОСОБА_1 судових витрат на загальну суму 2340,80 грн., а саме: витрати на оплату судового збору у сумі 840,80 грн. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Ярошенка Костянтина Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 13.07.2020 про відкриття виконавчого провадження, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком Костянтином Юрійовичем у виконавчому провадженні №62543843.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приватного виконавця Ярошенка Костянтина Юрійовича на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 2340 (дві тисячі триста сорок) грн. 80 коп., а саме: судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені частиною 1 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 287, 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Приватний виконавець Ярошенко Костянтин Юрійович (просп. Соборності, буд. 15/17, каб. 223, м. Київ, 02160, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, офіс 520, Солом`янський район, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ - 41146462).

Суддя В.В. Падій