Справа № 167/349/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 167/349/20 пров. № А/857/8773/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 03 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Скопа Дмитра Володимировича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції - Сіліч І.І.,

час ухвалення рішення 03.06.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Рожище,

дата складання повного тексту рішення 04.06.2020 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Скопа Дмитра Володимировича (далі відповідач 1), Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 233215 від 26.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 125, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 03 червня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при винесені оскаржуваної постанови не взято до уваги пояснення позивача, що при початку руху всі освітлювальні прилади в автомобілі та причепі працювали, а несправність могла виникнути під час руху і він її фізично не міг помітити. Поліцейським було пред`явлено всі необхідні документи на транспортні засоби, в тому числі і свідоцтво про реєстрацію на причіп. Крім того, під час розгляду справи інспектором поліції було порушено право на захист.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами підтверджений факт буксирування позивачем причепа в якого не горів задній правий габарит. Крім того, доказами підтверджено відмову позивача надати відповідачу 1 реєстраційний документ на причіп, за що КУпАП передбачена відповідальність.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.03.2020 року відповідачем 1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ДП 18 № 233215, на позивача у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 125, ч.1 ст. 126 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 26.03.2020 року о 21 год. 35 хв. позивач в м. Луцьку по вул. Карпенка Карого, 2 керуючи транспортним засобом «Hyundai ІX3», номерний знак НОМЕР_1 буксирував причіп ПВА (У6), номерний знак НОМЕР_2 , в якого не працював задній правий габарит у темну пору доби та не пред`явив реєстраційний документ на причіп, чим порушив п.п. 31.4.3, 2.1 ПДР України, тим самим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 125, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затв. постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей зовнішніх світлових приладів, якщо їх кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 вищевказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наданий до суду апеляційної інстанції відеозапис з нагрудного відеореєстратора ZM0318 жодним чином не підтверджує того, що позивач керував транспортним засобом без працюючого заднього габариту. Більше того, запис, наданий відповідачем 1, починається з моменту зупинки позивача та спілкування з ним поліцейського, з якого неможливо встановити факт наявності правопорушення.

Інших доказів вини позивача відповідачем не представлено.

Позивач звертає увагу на те, що йому було не відомо, що задній габарит не працює, наголошуючи, що такий перестав працювати під час руху транспортного засобу, проте інспектор таким зауваженням значення не надав.

У контексті фактичних обставин цієї справи слід визнати, що відповідач 1, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень, в обґрунтування законності винесеної ним постанови не долучено до матеріалів справи жодних належних доказів.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Таким чином, оскаржувана постанова, в частині вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, підлягає скасуванню.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про законність дій відповідача 1 з огляду на наступне.

Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оглянутого судом відеозапису з нагрудного відеореєстратора відповідача 1, інспектор неодноразово пропонував позивачу надати йому реєстраційний документ на причіп, чого позивачем зроблено не було.

Під час розгляду справи встановлено, що стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., яке накладено на позивача, відповідає санкції ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови в цій частині немає.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Позивач не заперечує, що він здійснив телефонний дзвінок та скористався допомогою фахівця у галузі права, однак йому відмовили у відкладенні розгляду справи для залучення адвоката. Колегія суддів вважає, що з врахуванням наведених обставин, право позивача на захист порушено не було.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ст. 125 КУпАП, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в цій частині, а провадження по справі закриттю.

Відтак, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 03 червня 2020 року у справі № 167/349/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 233215 від 26.03.2020 року, винесену інспектором взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Скопом Дмитром Володимировичем в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП, - скасувати, а провадження по даній адміністративній справі в цій частині закрити.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року