Справа № 380/41/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/41/20 пров. № А/857/8368/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Матковська З.М..

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (головуючий суддя Москаль Р.М., м. Львів) у справі № 380/41/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка Олега Ярославовича про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

02.01.2020 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка Олега Ярославовича з такими вимогами: визнати протиправною бездіяльність начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка Олега Ярославовича щодо невиконання та порушення вимог статті 40 Конституції України, статей 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; зобов`язати начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Сушка Олега Ярославовича розглянути по суті запит ОСОБА_1 від 02.12.2019 та надати вичерпну та обґрунтовану відповідь за власним підписом.

Позов обґрунтовує тим, що 02.12.2019 позивач звернувся до Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області із запитом, просив надати вичерпну інформацію з приводу бездіяльності слідчих слідчого відділу Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області (СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області). Зазначає, що бездіяльність відповідача щодо розгляду запиту ОСОБА_1 порушує вимоги ст.ст. 1, 19, 21, 40 Конституції України. Крім того, позивач вважає, що його запит від 02.12.2019 за формою відповідає вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому відповідач повинен був розглянути його у порядку, встановленому статтею 20 цього закону (надати відповідь у строк п`ять робочих днів з дня отримання запиту).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, начальника Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій. Роз`яснено позивачу його право на звернення до місцевого загального суду чи прокурора зі скаргою в порядку кримінального судочинства.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просив скасувати ухвалу суду першої інстанції. В апеляційній скарзі зазначає, що спір виник у зв`язку із порушенням відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме ненадання письмової відповіді на запит від 25.12.2019 року. Вказує, що спір жодним чином не стосується КПК України та таємниці досудового розслідування.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

02.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до начальника слідчого відділу Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області із листом «Запит в порядку ЗУ «Про інформацію» (вх.№Оп-25/Дх від 02.12.2019), в якому: повідомив, що 06.11.2019 т.в.о. начальника слідчого відділу Шкодин О.П. гарантував заявнику, що візьме на особистий контроль бездіяльність слідчих та гарантував ОСОБА_1 , що той отримає від слідчих повістки для проведення слідчих дій; просив надати йому вичерпну інформацію (письмову відповідь) про причини бездіяльності слідчих слідчого відділу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області та повідомити причину того, чому станом на дату звернення ОСОБА_1 не отримав від слідчих жодної повістки для проведення слідчих дій.

У відповідь т.в.о. начальника слідчого відділу Залізничного ВП ГУНР у Львівській області скерував лист №Оп-25/Дх/38/02/19 від 28.12.2019 «Про розгляд запиту», в якому повідомив ОСОБА_1 про таке: з огляду на положення ст.ст. 1, 10, 11 Закону України «Про інформацію» запитувані ОСОБА_1 відомості не відносяться до жодного виду інформації з передбачених цим Законом; з огляду на зміст запиту такі відомості можуть запитуватися та надаватися в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК України) або ж Законом України «Про звернення громадян»; роз`яснено заявнику положення ст.ст. 24, 303 КПК України щодо права та порядку оскарження дій слідчого на стадії досудового розслідування; роз`яснено заявнику положення ст.ст. 134, 135 КПК України щодо порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні та повідомлено, що неотримання повісток про виклик до слідчого не становить бездіяльності в його діях; повідомлено заявника, що за наслідками вивчення кримінальних проваджень, що були розпочаті Залізничним ВП ГУНП у Львівській області за зверненнями ОСОБА_1 т.в.о. начальника слідчого відділу встановив, що слідчі неодноразово скеровували на адресу заявника повістки про виклик для проведення слідчих дій, однак на ці виклики ОСОБА_1 не прибував. З огляду на це слідчі завчасно, рекомендованим листом, повторно скерували на поштову адресу ОСОБА_1 повістки про виклик у кримінальних провадженнях №№ 0002822, 0002823, 0002821, 000938, 0000334; роз`яснено заявнику положення ст. 139 КПК України щодо відповідальності за неприбуття на виклик слідчого.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що спір належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ст.ст. 173, 183 КАС України одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу. Суд за результатами підготовчого засідання постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (Закон №393/96), що містить такі положення: громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (стаття 1); законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (стаття 2); під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги; скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (стаття 3); заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо; дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним […] законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження» (стаття 12).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» 13 січня 2011 року № 2939-VI (Закон №2939), що містить такі положення: 1) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (стаття 1); 2) метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (стаття 2); 3) запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (стаття 19); 4) розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (стаття 20); 5) рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (стаття 23).

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

В провадженні слідчих слідчого відділу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області на стадії досудового розслідування перебуває низка кримінальних проваджень (№№ 002822, 0002823, 0002821, 000938, 0000334), розпочатих за заявами ОСОБА_1

06.11.2019 позивач особисто скаржився керівнику органу досудового розслідування (т.в.о. начальника слідчого відділу) на бездіяльність слідчих слідчого відділу Залізничного ВП, у відповідь той повідомив, що візьме розслідування на особистий контроль, а ОСОБА_1 отримає від слідчих повістки для проведення слідчих дій.

02.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до керівника органу досудового розслідування (начальника слідчого відділу) із листом «Запит в порядку ЗУ «Про інформацію», який за своїм змістом є скаргою на бездіяльність слідчих, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій - невиклику заявника для слідчих дій під час досудового розслідування;

28.12.2019 керівник органу досудового розслідування надав відповідь на цей лист та повідомив заявника, що: надання відомостей, про які просить ОСОБА_1 , регламентується КПК України або Законом України «Про звернення громадян», а не Законом України «Про інформацію»; за наслідками вивчення кримінальних проваджень, що розпочаті Залізничним ВП ГУНП у Львівській області за зверненнями ОСОБА_1 ним встановлено, що слідчі неодноразово скеровували на адресу заявника повістки про виклик для проведення слідчих дій, однак він на ці виклики заявник не прибував. Тому слідчі завчасно рекомендованим листом повторно скерували на поштову адресу ОСОБА_1 повістки про виклик у кримінальних провадженнях №№ 0002822, 0002823, 0002821, 000938, 0000334. Неотримання заявником повісток про виклик до слідчого не становить бездіяльності в діях слідчого; порядок оскарження дій слідчого на стадії досудового розслідування, порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні та відповідальність за неприбуття на виклик слідчого регламентовані ст.ст. 24, 134, 135, 139, 303 КПК України.

Колегія суддів вказує, що лист ОСОБА_1 «Запит в порядку ЗУ «Про інформацію» від 02.12.2019 (вх.№Оп-25/Дх від 02.12.2019) ані за формою, ані за своїм змістом не є запитом на публічну інформацію в порядку статті 19 Закону №2939 чи заявою/скаргою в розумінні Закону №393/96, з огляду на таке:

- заявник не посилався в листі від 02.12.2019 на Закон №2939 як на підставу свого звернення, тому його твердження в позові про те, що лист від 02.12.2019 слід розцінювати як запит на публічну інформацію в порядку Закону №2939 є помилковим. Отже, лист від 02.12.2019 не є запитом на отримання публічної інформації за формою; публічна інформація на момент звернення із запитом повинна вже існувати та бути в розпорядженні суб`єкта владних повноважень (відображена/задокументована певними засобами на будь-яких носіях).

- публічна інформація надається її розпорядником у відповідь на запит, а не створюється та документується з метою надання відповіді. Оскільки відомості, які просить надати заявник (про причини бездіяльності слідчих, не скерування йому як учаснику кримінального провадження повісток на проведення слідчих дій) будуть лише створені за наслідками розгляду його скарги керівником органу досудового розслідування, такі станом на 02.12.2019 не існували та не були публічною інформацією в розумінні Закону №2939. Отже, лист від 02.12.2019 не є запитом на публічну інформацію за своїм змістом;

- ОСОБА_1 є учасником низки кримінальних проваджень, розпочатих за його заявами про злочин, в листі від 02.12.2019 фактично скаржився керівнику органу досудового розслідування на бездіяльність слідчих, а також вимагав надіслання йому повісток з метою забезпечення його права на участь в слідчих діях.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що покликання позивача про порушення відповідачем ст.ст. 19, 20 Закону №2939 при розгляді його листа «Запит в порядку ЗУ «Про інформацію» від 02.12.2019 є помилковим, оскільки цей закон не поширюється на спірні правовідносини. Порядок розгляду такої скарги встановлений кримінальним процесуальним законодавством, а сфера дії Закону №393/96 на таке звернення не поширюється. Та обставина, що ОСОБА_1 назвав адресовану керівнику органу досудового розслідування скаргу на бездіяльність слідчих «запитом в порядку ЗУ «Про інформацію» не змінює ані суті/характеру спірних правовідносин, ані юрисдикції суду, що має компетенцію приймати рішення в такому публічно-правовому спорі. Отже, перевірка правомірності дій/бездіяльності слідчих, керівника органу досудового розслідування за заявою учасника кримінального провадження не може здійснюватися в порядку адміністративного судочинства. Тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що не може розглядати цей спір по суті та давати оцінку повноті/своєчасності реагування керівника органу досудового слідства на скаргу учасника кримінального провадження щодо бездіяльності слідчих, оскільки ці правовідносини є кримінально-правовими.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що окружний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 380/41/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року.