Справа № 620/2920/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року Чернігів Справа № 620/2920/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Шашери М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомОСОБА_1
до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо не виключення особистих даних (ідентифікаційного номеру) позивача з Єдиного реєстру боржників;

- зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області виключити з Єдиного реєстру боржників особисті дані позивача, а саме: ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , як боржника у виконавчих провадженнях ВП 54549552 і ВП 54549368;

- стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн;

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності державних виконавців/державного виконавця, дії яких/якого призвели до незаконного внесення даних позивача до Єдиного реєстру боржників.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він 21 травня 2020 року в Регіональному сервісному центрі МВС в Чернігівській області здійснював реєстрацію на своє ім`я транспортного засобу. Під час перевірки даних позивача від працівника центру він дізнався, що за його ідентифікаційним номером міститься інформація в Єдиному реєстрі боржників. Здійснивши пошук у вказаному реєстрі, позивач з`ясував, що на виконанні в Міжрайонному ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків перебувають виконавчі провадження ВП 54549552 і ВП 54549368 про стягнення коштів на користь держави; прізвище, ім`я, по батькові боржника - ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані виконавчі провадження жодним чином не стосуються позивача, оскільки дата народження боржника не збігається з його датою народження, проте з невідомих причин зазначено ідентифікаційний код позивача. Звернувшись до відповідача щодо вказаних виконавчих проваджень він у телефонному режимі дізнався, що його ІПН внесено помилково, проте оскільки матеріали виконавчого провадження знищено, а виконавчий лист повернуто до Комінтернівського районного суду м. Харків, правових підстав для виключення з Єдиного реєстру боржників не є можливим. Враховуючи, що проти позивача не ухвалювалось жодного рішення суду, він не притягувався до цивільної, кримінальної чи адміністративної відповідальності, однак без законних підстав він перебуває в Єдиному реєстрі боржників, то такі дії відповідача принижують його гідність та порушують права. Крім того, через такі незаконні дії відповідача позивач не має можливості здійснити продаж свого транспортного засобу та відповідно на виручені кошти розпочати реконструкцію будинку. Також позивач зазначає, що відчуває розчарування з приводу недосконалості діяльності державного органу - виконавчої служби, оскільки мав надію вирішити проблему у позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 07.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Вказану ухвалу суду про відкриття провадження у справі, разом з доданими документами, направлено на офіційну електронну адресу відповідача, а також поштовою кореспонденцією.

У встановлений судом строк відзиву на позов від відповідача не надійшло.

Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач зазначає, що 21 травня 2020 року в Регіональному сервісному центрі МВС в Чернігівській області він здійснював реєстрацію на своє ім`я транспортного засобу та під час перевірки даних від працівника центру дізнався, що за його ідентифікаційним номером міститься інформація в Єдиному реєстрі боржників.

Здійснивши пошук у вказаному реєстрі, позивач з`ясував, що на виконанні у Міжрайонному ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків перебувають виконавчі провадження ВП 54549552 і ВП 54549368 про стягнення коштів на користь держави. Прізвище, ім`я та по батькові боржника - ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , у той час як дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач наполягає, що вказані виконавчі провадження жодним чином його не стосуються, дата народження боржника не збігається з його датою народження, проте з невідомих причин зазначено його ідентифікаційний номер.

21 травня 2020 року позивач направив електронного листа на адресу відповідача про виключення його особистих даних з Єдиного реєстру боржників, однак відповіді на час звернення до суду з даною позовною заявою не отримав (а.с. 9).

10 червня 2020 року електронною поштою позивач також направив лист на адресу Міністерства юстиції України з проханням провести перевірку факту протиправного внесення особистих даних до виконавчих проваджень і відповідно до Єдиного реєстру боржників, виключення його особистих даних з вказаного реєстру і притягнення винних осіб до відповідальності (а.с. 10).

17 червня 2020 року Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скерував звернення ОСОБА_1 заступнику начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області. Одночасно такий лист надіслано і позивачу, в якому також повідомлено про необхідність повідомлення останнього про результати розгляду звернення в строк 09.07.2020 (а.с. 13).

Листом №18777/С-3656/04.4 від 10.07.2020 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області повідомило позивача про неможливість виключення з Єдиного реєстру боржників заявника, оскільки виконавчі провадження знищені та постанови про накладення адміністративного порушення повернуті до відповідного суду без виконання (а.с. 14).

Окрім того, після звернення до суду позивач отримав листа від Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління (м. Харків) від 03.06.2020 №82576, відповідно до якого позивача повідомлено, що враховуючи вимоги ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні правові підстави для виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників (а.с. 23).

Позивач наголошує, що він не є боржником за будь-яким виконавчим документом, щодо нього не ухвалювалося жодне судове рішення Комінтернівським районним судом м. Харкова, а тому його особисті дані (ідентифікаційний номер) внесені до Єдиного реєстру боржників протиправно, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі також - Закон).

Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 4 Закону встановлює вимоги до виконавчого документу, а саме у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Частина 1 ст. 9 Закону встановлює, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Частини 6, 7 ст. 9 Закону встановлюють, що єдиний реєстр боржників містить такі відомості:

1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;

2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;

3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;

4) номер виконавчого провадження;

5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Стаття 15 Закону встановлює, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним зазначити таке.

З огляду на наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру боржників, станом на 28.07.2020, в останньому за параметрами пошуку РНОКПП НОМЕР_1 , тип боржника фізична особа, містяться відомості про наявні два виконавчих провадження:

- ВП №54549552 щодо стягнення коштів на користь держави, боржник: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ видав Комінтернівський районний суд м. Харкова, орган ДВС - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області;

- ВП № 54549368 щодо стягнення коштів на користь держави, боржник: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , документ видав Комінтернівський районний суд м. Харкова, орган ДВС - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

У свою чергу, позивач у даній справі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта позивача та копії ідентифікаційного номера (а.с. 4-5).

Таким чином, дати народження боржників за виконавчими провадженнями ВП №54549552 та ВП № 54549368 є 26.05.1981 та 26.05.1986, а дата народження позивача є 15.01.1981 рік, що не співпадають, водночас ідентифікаційний номер як у боржників за виконавчими провадженнями (в яких також дата народження є різною) так і у позивача у справі є однаковим, що дає підстави для висновку про наявність допущеної помилки та виключає можливість ідентифікувати позивача як боржника за спірними виконавчими провадженнями.

Своєю чергою суд звертає увагу на те, що орган державної виконавчої служби вчиняє виконавчі дії на підставі виконавчого документа та під час відкриття виконавчого провадження має повноваження лише перевірити правильність його оформлення та внесення всіх передбачених Законом відомостей, проте Закон України «Про виконавче провадження» не зобов`язує державного виконавця перевіряти відповідність внесених даних органом, що видав виконавчий лист.

Зважаючи на наявний в матеріалах справи лист відповідача, останньою дією у спірних виконавчих провадженнях є постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 11.10.2017 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його звернення про виключення особистих даних заявника з Єдиного реєстру боржників посилаючись на вимоги ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, як встановлено судом ОСОБА_1 звертаючись до відповідача із заявою щодо виключення особистих даних з Єдиного реєстру боржників долучив належним чином завірені копії паспорту та ідентифікаційного коду.

У свою чергу, пункт 7 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження передбачає, що внесення змін, видалення реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, у тому числі виконавчих документів, не допускаються, крім випадків виправлення технічних помилок, описок чи доповнення реєстраційних даних відомостями, отриманими під час проведення виконавчих дій, про що виноситься відповідна постанова.

За наявності звернення ОСОБА_1 із долученням підтверджуючих документів щодо різниці в особистих даних боржника та заявника, відповідач допустив протиправну бездіяльність не вчинивши жодних дій, направлених на виправлення допущених помилок.

Така бездіяльність відповідача призвела до порушення прав позивача на мирне володіння майном (право власності), оскільки у зв`язку з наявністю даних в Єдиному реєстрі боржників позивач позбавлений права вільно розпоряджатись належним йому майном (відчужувати автомобіль).

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтями 6, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення особистих даних ОСОБА_1 (ідентифікаційного номеру) з Єдиного реєстру боржників та зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників особисті дані ОСОБА_1 , а саме: ідентифікаційний номер НОМЕР_2 як боржника у виконавчих провадженнях ВП 54549552 та ВП 54549368.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пункту 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За правилами пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із статтею 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Так, суд враховує, що під час вирішення даної справи було встановлено, що відповідач допустив помилку, включивши відомості про позивача до Єдиного реєстру боржників та в подальшому допустив протиправну бездіяльність в частині не вчинення дій, направлених на виправлення допущеної помилки.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення Європейського суду з прав людини у справах у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії»).

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також судом враховується правова позиція, викладена в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Так, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, у зазначеній справі Європейський Суд з прав людини вказав, що заявник міг зазнати певної матеріальної шкоди через ненадання йому державними органами земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Проте, Суд не готовий погодитися з його розрахунками, які він вважає доволі гіпотетичними та неприпустимо спрощеними через відсутність належних документів.

Однак, незалежно від будь-яких фінансових наслідків, розчарування, яке, природно, може виникнути у результаті такої триваючої ситуації невизначеності, саме по собі становить непропорційний тягар, який було ще більше посилено відсутністю будь-якого відшкодування за нескінченну неможливість формальної реалізації заявником його права на земельну ділянку. Відтак, суд присуджує заявнику відшкодування моральної шкоди.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Полтораченко проти України» Суд вважає, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у справі порушення, тому на засадах справедливості, слід присудити заявнику компенсацію моральної шкоди.

З огляду на матеріали справи особисті дані позивача помилково внесені до Єдиного реєстру боржників та внаслідок таких дій позивач не може розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а саме продати автомобіль, який був завезений на територію України для подальшого продажу та отримання прибутку, який, своєю чергою, витратити на реконструкцію будинку.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що вказана бездіяльність викликала розчарування в діяльності державного органу, та певним чином нанесла моральні страждання позивачеві.

У позовній заяві ОСОБА_1 оцінює заподіяну йому відповідачем моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн, однак, зважаючи на встановлені обставини справи та наявні докази в сукупності, суд оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн та вважає за необхідне стягнути її на користь позивача.

Щодо заявленого клопотання позивача про винесення окремої ухвали, суд, в сукупності досліджених матеріалів справи, вважає, що воно не підлягає задоволенню, а в розумінні ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України постановлення окремої ухвали є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для звернення до суду покладено на відповідача. Однак, відповідач правом надання відзиву на позов не скористався, що відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, кваліфікується судом як визнання позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до частин четвертої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо не виключення особистих даних (ідентифікаційного номеру) ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області виключити з Єдиного реєстру боржників особисті дані ОСОБА_1 , а саме: ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , як боржника у виконавчих провадженнях ВП 54549552 і ВП 54549368.

Стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Майдан Захисників України, буд. 7/8, м. Харків, 61001, .

Дата складення повного рішення суду - 15.09.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб