Справа № 160/8153/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 вересня 2020 року Справа № 160/8153/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кальника В.В.

за участі:

секретаря судового засідання Туренко К.М.

представника позивача Ліпки Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» про застосування строків позовної давності у справі за адміністративним позовом Дніпровської міської ради до міського голови Дніпровської міської ради Філатова Бориса Альбертовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» про визнання незаконним та скасування розпорядження від 13.10.2014 року № 545-р, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/8153/20 за позовною заявою Дніпровської міської ради до Міського голови Дніпровської міської ради Філатова Бориса Альбертовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» про визнання незаконним та скасування розпорядження від 13.10.2014 року № 545-р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що Дніпровська міська рада є розпорядником земельної ділянки кадастровий номер :03:054:0020, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, ж/м Сокіл, у районі вулиці Космічної та належить до земель комунальної власності територіальної громади м.Дніпра.

На підставі рішень міської ради від 08.12.2004 року №352/22 та від 16.02.2005 року № 243/25 між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» (далі - ТОВ) 04.03.2005 року укладено договір оренди, відповідно до умов якого ТОВ отримало в оренду земельну ділянку площею 20,4710 га, кадастровий номер :03:054:0020, яка розташована за адресою: м.Дніпро, ж/м Сокіл у районі вулиці Космічної.

На підставі договору оренди землі від 04.03.2005 року та погодженої ГоловАПУ від 14.04.2008 року № 145 проектної документації 22.04.2008 року ТОВ отримано Дозвіл Дніпропетровського регіонального відділу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області на виконання будівельних робіт №107/01-08 від 22.04.2008 року, зокрема на будівництво багатофункціонального торгівельно-розважального комплексу з паркінгом на ж/м Сокіл в районі вул. Космічної у м. Дніпропетровську. Термін дії дозволу до 22 серпня 2009 року.

13.10.2014 року на підставі листа департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради та документів, на підставі яких воно готувалось, міським головою Дніпропетровської міської ради видано розпорядження №545-р «Про присвоєння адреси об`єкта незавершеного будівництва по вул. Космічній (Жовтневий район).

Вказано, що наразі триває судовий процес про розірвання договору оренди земельної ділянки у Господарському суді Дніпропетровської області (справа №904/5955/19), під час слухання якої стало відомо про існування об`єкту незавершеного будівництва на земельній ділянці, якому присвоєно поштову адресу та проведено державну реєстрацію права власності.

З метою отримання об`єктивної інформації щодо законності проведення процедури присвоєння адреси вказаному об`єкту незавершеного будівництва вул. Космічна, 33, представник позивача звернувся з адвокатським запитом на ім`я міського голови, в якому просив надати належним чином завірене розпорядження від 13.10.2014 року, з причин відсутності його публікації на офіційному сайті Дніпровської міської ради, а також отримання повного пакету документів, які стали підставою для винесення зазначеного розпорядження.

Після отримання та проведення правого аналізу пакету документів, на підставі яких готувалось спірне розпорядження, були встановлені порушення вимог Положення щодо адресації об`єктів нерухомого майна у м. Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.05.2013 року №42/35.

Отже, представник позивача вважає, що розпорядження про присвоєння адреси об`єкта незавершеного будівництва по вул. Космічній (Жовтневий район) від 13.10.2014 року №545-р є таким, що видане в порушення норм чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, що свідчить про його протиправність та незаконність.

11.08.2020 року (вх.№ 49302/20) від третьої особи до суду подана заява про застосування строків позовної давності у справі №160/8153/20.

Заява обґрунтована тим, що, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ», позивачем грубо порушено строк позовної давності для звернення до суду у даній справі, оскільки, на думку третьої особи, про порушення своїх прав позивачу було відомо набагато раніше.

Зауважено, що доказом обізнаності позивача про «порушення» своїх прав внаслідок прийняття у 2014 році оскаржуваного у даній судовій справі Розпорядження, є офіційні документи, що протягом 2014 року видавалися позивачем та його посадовими особами й структурними підрозділами третій особі (ТОВ «Караван-Дніпропетровськ»), а саме: довідка вих.№27.06/14 від 26.06.2014 р. Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради про присвоєння адреси ОНБ ТРК «Караван»: вул. Космічна, 33Р; Лист КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради вих.№743 від 24.03.2014 р. та інші документи, на які посилається і сам позивач у мотивувальній частині власної позовної заяви, тим самим, визнаючи факт власної обізнаності про існування оскаржуваного у даній справі Розпорядження ще у 2014 році.

14.09.2020 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення щодо строків звернення до адміністративного суду, в яких, зокрема, зазначено, що, виходячи з місту пакету документів, на підставі яких видавалось розпорядження міського голови від 13.10.2014 року №545-р, усі документи, під час адресації об`єкта готував та видавав департамент корпоративних прав та правового забезпечення, тобто його посадові особи.

Вказано, що ані розпорядження міського голови від 13.10.2014 р. №454-р, ані документи, на підставі яких воно приймалось в 2016 році, під час реорганізації до департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради передано не було, що позбавило можливості останнього бути обізнаним про існування оскаржуваного у даній справі розпорядження міського голови від 13.10.2014 р. №545-р. Крім того, зауважив, що публікація оскаржуваного розпорядження була відсутня на офіційному сайті Дніпровської міської ради.

Також позивачем наголошено, що видача в 2014 році посадовими особами структурних підрозділів Дніпровської міської ради будь-яких документів, жодним чином не свідчить про обізнаність позивача про існування оскаржуваного розпорядження та про порушення охоронюваних законом прав та інтересів останнього, адже кожен департамент, як структурний підрозділ Дніпровської міської ради, є окремою юридичною особою, яка має свого керівника, який несе персональну відповідальність за діяльність свого департаменту.

Таким чином, відсутність публікації оскаржуваного розпорядження, а також не передача відповідних документів, на підставі яких видавалось розпорядження департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради під час проведення реорганізації, на думку позивача, свідчить про відсутність фізичної можливості Дніпровської міської ради бути обізнаної щодо існування оскаржуваного розпорядження до часу виникнення спірних правовідносин.

Звернуто увагу на те, що оригінали документів, на підставі яких приймалось оскаржуване розпорядження, перебували та перебувають у відділі розпорядчої документації управління діловодства департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради, тобто фактично в архіві, де і було їх знайдено під час вчинення адвокатських запитів та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у тому числі і з матеріалами реєстраційної справи за реєстровим номером об`єкту нерухомого майна 01.

Отже, позивач вважає, що Дніпровською міською радою строк на оскарження не пропущено, а доводи третьої особи, викладені в заяві про застосування строків позовної давності у справі №160/8153/20, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання про застосування строків позовної давності по справі заперечував з підстав, викладених у письмових поясненнях щодо строків звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи по суті заявлене третьою особою клопотання, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася, або повинна була дізнатись про порушення. Зазвичай ці два моменти збігаються, хоч це й не обов`язковим. Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 05 липня 2018 року по справі №810/384/17.

Таким чином, законодавством передбачено, що у разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16, зокрема, вказав, що позовна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена. Позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

В ухвалі від 22.01.2019 року по справі №360/2999/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про необхідність доведення позивачем та надання допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена така ж позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

Суд зазначає, що долучені до матеріалів справи докази, вказують на обізнаність Дніпровської міської ради про існування розпорядження від 13.10.2014 року № 545-р одразу з моменту його видання.

При цьому, судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що видача в 2014 році посадовими особами структурних підрозділів Дніпровської міської ради будь-яких документів не свідчить про обізнаність позивача про існування оскаржуваного розпорядження та про порушення охоронюваних законом прав та інтересів останнього, оскільки кожен департамент, як структурний підрозділ Дніпровської міської ради, є окремою юридичною особою, яка має свого керівника та який несе персональну відповідальність за діяльність свого департаменту, з огляду на те, що відповідним питанням опікувався департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, який, як було з`ясовано, під час реорганізації відповідні документи новоствореному департаменту по роботі з активами не передавав, оскільки відповідний департамент, як зокрема вбачається з рішення №7/3 від 16.03.2016 року, є виконавчим органом саме ДМР, створений ДМР з метою забезпечення діяльності саме Дніпровської міської ради, підпорядковуються посадовим особам міської ради, а відтак, фактично є її частиною, не зважаючи на те, що має статус окремої юридичної особи.

Враховуючи все вищевказане, суд погоджується з доводами третьої особи стосовно пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки, як вже зазначалося вище, позивач дізнався про порушення свого права ще у 2014 році.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства Українипевних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку звернення до суду, при цьому не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЕREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE №116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO №23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

З огляду на встановлене, керуючись наведеними нормами та джерелами права, суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, оскільки позивач не вказав і не підтвердив відповідними доказами про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 242, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» про застосування строків позовної давності - задовольнити.

Адміністративний позов Дніпровської міської ради до міського голови Дніпровської міської ради Філатова Бориса Альбертовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» про визнання незаконним та скасування розпорядження від 13.10.2014 року № 545-р - залишити без розгляду.

Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцати днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 18.09.2020 року.

Суддя В.В. Кальник