Справа № 320/6573/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року № 320/6573/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київської області № 67 від 16 вересня 2019 року про утримання надміру виплачених сум пенсії, як подвійну виплату в двох державах України та Російської Федерації, яке винесено на підставі частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що вид пенсії, призначений йому на території Російської Федерації, чинним законодавством України не передбачено, відтак, факт отримання подвійної пенсії позивачем відсутній. Крім того, наголосив, що відповідач не навів обставин та доказів, які б доводили факт зловживань з боку позивача, або подання недостовірних даних, тому підстав, передбачених статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для ухвалення рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №67, не має.

Відповідач проти позову заперечував, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що пенсійним органом встановлено факт подвійної виплати пенсії позивачу в результаті зловживання з боку пенсіонера шляхом приховання інформації. Пояснив, що позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії, не було надано жодної інформації про те, що він перебуває на обліку та отримує пенсію в пенсійному органі іншої країни. Тому, рішення відповідача прийнято в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

На підставі ухвали Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/4944/19.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду на 26.08.2020.

У судове засідання, призначене на 26.08.2020, учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження, у зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 193, ч. 9 ст. 205 КАС України, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до протоколу № 1277 Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі від 16 серпня 2013 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно з ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі поданої ним 13 серпня 2013 року заяви.

Позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області з 13 серпня 2013 року по 31 травня 2019 року.

Листом від 12 грудня 2018 року № 11572/05 відповідачеві було надано для опрацювання списки пенсіонерів, паспортні документи яких за обліками Державної міграційної служби визнані недійсними, викраденими або втраченими, та щодо яких наявна інформація в електронній базі даним одержувачів пенсій.

У зв`язку з цим, 26 лютого 2019 року з метою перевірки можливих зловживань з боку пенсіонерів, відповідачем направлено запит № 724/03 до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо перебування на обліку, зокрема, позивача.

У відповідь на цей запит, Пенсійним фондом Російської Федерації направлено лист від 20 травня 2019 року № оп-21-3/17543, в якому зазначалось, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділенні Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області.

Отримавши таку відповідь, 10 червня 2019 року Управлінням Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області прийнято розпорядження, яким виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено до з`ясування обставин.

В результаті листування з відділенням Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області, відповідачем з`ясовано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонді Російської Федерації по Томській області як одержувач пенсії по старості, призначеної згідно з поданою заявою від 05 липня 2013 року та паспорта громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1, виданого 11 липня 2003 року «УВД ЗАТО Северск Томской области» з місцем реєстрації у АДРЕСА_1 .

В подальшому, відповідач листом від 18 вересня 2019 року № 1174/102/24 сповістив позивача, що в результаті листування з відділенням Пенсійного фонду РФ по Томській області встановлено факт подвійної виплати пенсії (в Україні і по Російській Федерації), у зв`язку з чим сума пенсії, отримана позивачем на території України за період з 08 липня 2013 року по 31 травня 2019 року в загальному розмірі 683581, 60 грн., є виплаченою надміру та підлягає поверненню, в результаті чого відповівдачем ухвалено рішення № 67 від 16 вересня 2019 року про утримання надміру виплачених сум пенсій.

Суд також зазначає, що питання правомірності припинення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1 із 10 червня 2019 року було досліджено Київським окружним адміністративним судом у справі №320/4944/19.

Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ у Київській області №67 про утримання надміру виплачених сум пенсій від 16 вересня 2019 року, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Суд звертає увагу, що предметом розгляду даної адміністративної справи є встановлення факту, чи наявні підстави для утримання надміру виплачених сум пенсій із позивача.

Частиною 2 статті 199 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно з ч. 1 ст. 50 № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

З наведених норм убачається, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у разі призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Для цілей застосування ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зловживання пенсіонера є формою умисного протиправного діяння, яке слід доводити відповідними доказами. Тягар доведення зловживання пенсіонера покладається на відповідний орган Пенсійного фонду, який про це стверджує.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 (справа № 686/26486/14-а). Не відступив від нього Верховний Суд у постанові від 25.09.2018 (справа №340/644/15-а), та у постанові 15.05.2019 (справа №404/1384/17).

Як убачається із матеріалів справи, при зверненні до відповідача із заявою від 13.08.2013 про призначення пенсії за віком (а.с. 50), а також надалі із заявами про перерахунок від 26.08.2015, 04.01.2016 (а.с.90, 137), позивачем письмово підтверджувалось, що пенсії раніше на іншій підставі або від іншого відомства йому не призначались. Крім того, позивача було повідомлено, що відповідно до чинного законодавства громадянин, який має право на різні види пенсій, може отримувати лише одну за його вибором.

Отже, позивач знав про обов`язок повідомлення відповідача про отримання пенсій від іншого пенсійного органу, втім у своїх заявах не повідомив відповідача про те, що він також отримує пенсію як громадянин Російської Федерації.

Судом також встановлено, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала справа № 320/4994/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача у припиненні виплат позивачу пенсії з 1 червня 2019 р.;

- зобов`язати відповідача з 1 червня 2019 р. поновити виплату раніше призначеної позивачу пенсії та здійснити виплату одночасно всієї заборгованості за весь час затримки виплати, починаючи з 1 червня 2019 р. в повному обсязі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2020, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2020 у справі № 320/4944/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі № 320/4944/19 (яке набрало законної сили 22.06.2020) судом встановлено наступні обставини: "Маючи громадянство РФ та України та отримуючи пенсію в РФ, позивач звернувся до відповідача із заявою від 13 серпня 2013 року про призначення пенсії за тим самим видом, і умисно не повідомив пенсійний орган України про отримання пенсії в іншій державі (РФ) та наявність у нього громадянства РФ. Наведені обставини було встановлено органом ПФУ і їм правильно надано оцінку як таким, що суперечать приписам ч.1 статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки пенсію призначено на підставі документів, що містять недостовірні відомості"

Тобто, вказаним судовим рішенням встановлено факт отримання позивачем пенсії того ж виду у той же період часу на території України та на території Російської Федерації. Відтак, при розгляді даної справи, суд вважає встановленими обставини щодо отримання позивачем пенсії того ж виду та правомірний характер дій відповідача з припинення виплати позивачу пенсії.

Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено обставини про умисний характер дій позивача та зазначення позивачем недостовірних даних при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.

З огляду на наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що у пенсійного органу були наявні підстави для прийняття рішення про стягнення надміру сплачених сум пенсії із ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону №1058.

Відтак, пенсійним органом доведено правомірний характер своїх дій при прийнятті рішення №67 від 16 вересня 2019 року про утримання надміру виплачених сум пенсії, яке винесене на підставі частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.