Справа № 480/3273/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р. Справа №480/3273/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), і просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту подання заяви від 13.03.2020, з урахуванням періодів пільгового стажу з 01.01.1995 по 31.12.1995.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 10, 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Крім того, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з відсутністю довідки про перебування у такій відпустці. На думку позивача, пільговий стаж особи обчислюється на підставі записів трудової книжки, уточнюючих довідок про пільговий характер роботи та з урахуванням атестації робочих місць за умовами праці. Тобто, ніяких вимог щодо подання довідок про перебування у відпустці по догляду за дитиною чинним законодавством не передбачено.

Ухвалою суду від 17.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України.

У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів, ухвалою суду від 08.09.2020 зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірену копію рішення від 17.03.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також копії матеріалів пенсійної справи, що стосуються позовних вимог.

На виконання вказаної ухвали, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву та копії матеріалів пенсійної справи позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що відповідно до ч. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон № 1058) на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за

віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення

ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року:

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років-з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ, яким були внесені зміни і до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ХІІ, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону".

Зазначає, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивачеві виповнилося 46 років, таким чином, управлінням правомірно прийнято рішення про відмову, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 не досягла віку необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме 49 років.

Крім того, відповідач заперечує проти задоволення клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки представником позивача не надано жодних доказів понесених витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності та встановивши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.56), згідно записів у трудовій книжці з 23.09.1991 працює у ВАТ "Сумихімпром".

У період з 23.09.1991 по 28.02.1992 працювала на посаді апаратника розсіву 3 розряду. У період з 28.02.1992 позивачу встановлено другу професію апаратника підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і готової продукції 3 розряду. З 11.06.1999 переведена на посаду апаратника підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і готової продукції 3 4 розряду складного складу виробництва Списку №1, а з 20.05.2005 позивачу встановлено додаткову професію апаратника дозування 4 розряду, з 23.12.2010 встановлено додаткову професію машиніста перевантажувачів 4 розряду.

13.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

17.03.2020 ГУ ПФУ в Сумській області, розглянувши заяву позивача, прийняло рішення №10501 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах (а.с.40). Із вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах стала відсутність у ОСОБА_1 необхідного віку для призначення пенсії. У вказаному рішенні позивачу повідомлено, що право на пенсію ОСОБА_1 матиме при досягненні 49 річного віку.

Крім того, відповідач повідомив, що до пільгового стажу позивача не зарахований період з 01.01.1995 по 31.12.1995, оскільки не надана довідка про перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003 №1058-IV.

Законом № 1788-ХІІ визначено такі види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років (стаття 2 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9).

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 26 років (частина перша статті 26 Закону № 1058-IV).

Разом із цим, згідно із пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п.2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників передбачена статтею 114 Закону № 1058-IV.

Суд зазначає, що призначення пенсії за віком на пільгових умовах є додатковою соціальною гарантією для осіб, які, зокрема виконували певні професійні функції на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Особливість цього виду пенсій полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, а також менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач з 23.09.1991 працює у ВАТ "Сумихімпром".

У період з 23.09.1991 по 28.02.1992 працювала на посаді апаратника розсіву 3 розряду. У період з 28.02.1992 позивачу встановлено другу професію апаратника підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і готової продукції 3 розряду. З 11.06.1999 переведена на посаду апаратника підготовки сировини та відпускання напівфабрикатів і готової продукції 3 4 розряду складного складу виробництва Списку №1. З 20.05.2005 позивачу встановлено додаткову професію апаратника дозування 4 розряду. З 23.12.2010 встановлено додаткову професію машиніста перевантажувачів 4 розряду. Таким чином, стаж роботи у ВАТ "Сумихімпром" ОСОБА_2 складає більше 28 років.

Заперечень щодо наявного пільгового стажу роботи у позивача до суду відповідачем не надано.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд не приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки 03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ, яким були внесені зміни і до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ХІІ, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону".

Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за

віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року:

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років-з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Відповідно до копій сторінок паспорта, наявних у матеріалах справи, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернулась до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії 13.03.2020. Тобто, на момент звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося 46 років.

Таким чином, управлінням правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 не досягла віку необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме 49 років, відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо незгоди позивача з відмовою ГУ ПФУ у Сумській області у зарахуванні до пільгового стажу періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною, суд зазначає наступне.

Так, у рішенні від 17.03.2020 №10501 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило ОСОБА_1 , що до пільгового стажу позивача не зарахований період з 01.01.1995 по 31.12.1995, оскільки не надана довідка про перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Відповідно до ч.2 ст.181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Пунктом «ж» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

З аналізу викладеного вище вбачається, що час перебування позивача у відпустках по вагітності та пологам, по догляду за дитиною, без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-х років повинен бути включений до пільгового стажу.

Отже, в обсязі встановлених у даній справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку, що до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 по справі №428/4617/16-а.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо не підтвердження ОСОБА_1 пільгового стажу у період перебування у відпустці по догляду за дитиною через відсутність довідки, оскільки такий підтверджено записами у трудовій книжці позивача.

У той же час, суд зазначає, що з матеріалів справи, зокрема, з матеріалів пенсійної справи, наданої відповідачем, неможливо встановити період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період з 01.01.1995 по 31.12.1995, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови, може бути необґрунтованим.

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для зарахування відповідачем спірного періоду.

Проте, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в рішенні відповідача від 17.03.2020 №10501, зокрема, і щодо зазначення спірного періоду.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, є саме зобов`язання відповідача повторно вирішити питання про включення до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 01.01.1995 по 31.12.1995.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

За вказаних обставин, з метою належного та ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 17.03.2020 №10501 в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною та зобов`язати відповідача повторно вирішити питання про включення до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 01.01.1995 по 31.12.1995, і прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10,000 грн.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1-3ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви позивача щодо стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 17.03.2020 №10501 в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно вирішити питання про включення до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 01.01.1995 по 31.12.1995, і прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

У задоволенні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька