Справа № 380/6471/20
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6471/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільнені,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.03.2020 по день фактичної виплати 08.05.2020 терміном 37 днів, виходячи із середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого становою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, в розмірі 16 227 грн 09 к.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при виключені його 31.03.2020 зі списків особового складу загону відповідач не здійснив повного розрахунку. Остаточний розрахунок відповідачем здійснено лише 08.05.2020. Посилаючись на передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність за затримку розрахунку при звільнені, вважає, що відповідач повинен виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно з дня виключення зі списків особового складу військової частини до дня фактичного розрахунку.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Відповідно до Порядку грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, прийнятого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом). Позивачем подано відповідний рапорт лише 31.03.2020 тобто, в день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення. Таким чином право на виплату компенсації за не отримане речове майно у позивача виникло після його звільнення, а саме з 31.03.2020. Додатково зазначає, що грошова компенсація за не отримане речове майно не має постійного характеру, не є одноразовою грошовою допомогою і жодним чином не входить до складу грошового забезпечення і проводиться тільки після звільнення. Зазначає, що відповідач є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Зауважує, що оскільки позивачем не оскаржувався здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум, належних позивачу при звільненні, то спір між сторонами відсутній, тому відсутні підстави для застосування статті 117 Кодексу законів про працю України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 17.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем 14.09.2020 (вх.№46019) подано відзив на позовну заяву.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в 7 прикордонному загоні (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії гранатометника 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби (тип С) у званні прапорщика, що підтверджується посвідченням від 25.02.2015 серії НОМЕР_1 та наказом відповідача 31.03.2020 №110-ос.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 25.02.2015 серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі наказу від 16.03.2020 №89-ос, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 31.03.2020 на підставі наказу від 31.03.2020 №110-ос.

ОСОБА_1 31.03.2020 на ім`я начальника Львівського прикордонного загону подано рапорт про отримання грошової компенсації за не отримане речове майно.

Наказом начальника Львівського прикордонного загону від 04.05.2020 №151-К наказано головному бухгалтеру начальнику фінансово-економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 провести виплату грошової компенсації військовослужбовцям звільненим у запас (відставку) за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідки-розрахунку про вартість речового майна ОСОБА_1 у розмірі 30 089 грн 38 к.

Відповідно до довідки Львівського прикордонного загону від 10.09.2020 №499 ОСОБА_1 нарахована грошова компенсація за неотримане під час проходження служби речове майно на загальну суму 30 089 грн 38 к., за мінусом 451 грн 34 к. військового збору до виплати належить 29 638 грн 04 коп.

Остаточний розрахунок відповідачем здійснено 08.05.2020 шляхом перерахування на картку 29 638 грн 04 коп., що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 від 07.08.2020 №PKEL9CT58RALN0N9.

Проведення відповідачем розрахунку у зв`язку із звільненням лише 08.05.2020 зумовило звернення позивача з даним позовом, спрямованим на захист права на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України за період з 31.03.2020 по 08.05.2020.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частина першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 № 178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Відповідно до пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі Інструкція № 558).

Пунктом 2 розділу I Інструкції № 558 визначено, що:

у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця;

грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством;

місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Згідно з пунктом 3 розділу I Інструкції №558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Відповідно до пункту 5 розділу I Інструкції № 558 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, ураховуючи кількість календарних днів у цьому місяці.

Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції № 558).

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу III Інструкції № 558 закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби зі списків особового складу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 глави 8 розділу V Інструкції № 558 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення з урахуванням пункту 2 цієї глави.

Абзацом третім пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції № 558 визначено, що грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З аналізу викладеного слідує, що грошове забезпечення позивача, у тому числі грошова компенсація за речове майно, мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати компенсації за не отримане речове майно, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

При цьому судом врахована правова позиція в подібних правовідносинах, сформована Верховним Судом в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому такі судом до уваги не беруться.

Щодо доводів відповідача про відсутність бюджетних асигнувань для виплати грошової компенсації, то такі не беруться судом до уваги, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено остаточний розрахунок з позивачем 08.05.2020, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 від 07.08.2020 №PKEL9CT58RALN0N9, що не заперечується відповідачем.

Вказане свідчить про те, що повний розрахунок з ОСОБА_1 відповідач провів не в день виключення позивача із списків 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України 31.03.2020 чи подання рапорту позивачу 31.03.2020, а саме 08.05.2020, тобто несвоєчасно.

Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 31.03.2020, а заборгованість перераховано 08.05.2020.

Як вказано в наказі від 31.03.2020 №110-ос, 31.03.2020 остаточна дата закінчення військової служби, тобто останній робочий день, а 08.05.2020 дата повного розрахунку.

Таким чином час затримки повного розрахунку з позивачем становить з 01.04.2020 по 07.05.2020, а не з 31.03.2020 по 08.05.2020, як помилково вважає позивач.

Оскільки час затримки повного розрахунку з позивачем з 01.04.2020 по 07.05.2020 становить 37 календарних днів, то за цей період відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до довідки про всі види та розміри грошового забезпечення №272 розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становить 26 314 грн 42 к. (13 157 грн 21 к. за січень 2020 року та 13 157 грн 21 к. за лютий 2020 року).

Для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 438 грн 60 к. за день (26 314 грн 42 к. (13 157 грн 21 к. х 2 міс.) / 60 кількість календарних днів у січні, лютому 2020 року).

Період затримки фактичного розрахунку становить 37 днів, отже сума середнього грошового забезпечення становить 16 228 грн 20 к. (438 грн 60 к. х 37 днів).

Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (вул. Личаківська, буд. 74, м. Львів, 79010, ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільнені, - задовольнити повністю.

Стягнути з 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (вул. Личаківська, буд. 74, м. Львів, 79010, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.04.2020 по день фактичної виплати 08.05.2020 в розмірі 29 697 (двадцять дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 60 к., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ( п і д п и с ) О.П. Хома

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Рішення станом на 17.09.2020 законної сили не набрало.

Помічник судді Ю.В. Олійник