Справа № 520/5467/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

07 вересня 2020 р. Справа № 520/5467/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіної Ю.В.,

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача Богомол Т.С.

представника відповідачів Крупської К.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів-

встановив

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №33 кадрової комісії №4 Генеральної прокуратури України від 19.12.2019 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №2163ц від 21.12 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника третього наділу процесуального керівництва Другою управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) або на рівнозначній посаді прокурора Офісу Генерального прокурора та в органах прокуратури;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайною виконання.

Ухвалою від 04.05.2020 адміністративний позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 25.05.2020 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про поновлення стоку на звернення до суду, оскільки оскаржуване рішення кадрової комісії, яке стало підставою для винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивач отримав на прикінці березня 2020, а отже, з цієї дати має обраховуватися місячний строк на звернення до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні просила адміністративний позов залишити без розгляду з тих підстав, що позивач був обізнаний про результати проведення оцінювання, вже після оголошення результатів, а отже звернення до суду за захистом порушеного права відбулося поза межами строків, встановлених ст.122 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши доводи, викладені в клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду та в заяві про поновлення строку для звернення до суду, суд вважає клопотання представника відповідача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1,5 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 року (далі - Закон) запроваджено реформування системи органів прокуратури.

08.10.2019 позивачем на ім`я Генерального прокурора України подано заяву про намір бути переведеним на посаду прокурора в Офісі генерального прокурора, пройти атестацію та в подальшому успішно складено анонімне тестування.

17.12.2019 проведено співбесіду з позивачем та за результатами засідання Четвертою кадрової комісії Генеральної прокурори 19.12.2019 року № 33 відповідно до пункту 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», п.6 р.І, п.16 р.IV Порядку позивач визнаний таким, що не пройшов атестацію.

Про зазначене рішення позивач повідомлений на засіданні кадрової комісії 19.12.2019, також зазначене рішення разом з переліком осіб щодо яких Четверта кадрова комісія ухвалила рішення про непроходження атестації розміщено на відповідному сайті Генеральної прокуратури.

В судовому засіданні позивачем не заперечувався той факт, що 19.12.2019, що йому стало відомо про результати непроходження атестації, проте, у зв`язку з тим, що йому не були відомі підстави прийняття такого рішення, позивач звернувся до відповідача із запитом про надання відповідного рішення, що обумовило дату звернення до суду з позовом.

Суд також зауважує, що позивача звільнено з займаної посади наказом Генерального прокурора України від 21.12.2019 № 2163ц. Наказ про звільнення позивач отримав 23.12.2019 , що підтверджується його підписом (а.с.6 зворотній бік, т.2) та 26.12.2019 позивач призначений на посаду радника Генерального прокурора патронатної служби на підставі наказу № 2197ц від 24.12.2019 року (а.с.30 т.1).

Таким чином, судом встановлено, що позивач дізнався про оскаржуване рішення 19.12.2019 року та наказ від 21.12.2019 № 2163ц відповідно у грудні 2019 року, а звернувся до суду з позовом лише 27.04.2020 року, тобто з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України строку, відповідно до якої для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд наголошує, що звернення позивача до Офісу Генерального прокурора за роз`ясненням причин відмови в допуску у доборі жодним чином не впливає на обізнаність позивача про порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням.

Як зазначено судом вище, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За встановлених судом обставин, позивач очевидно був обізнаний про оскаржувані рішення відповідачів та не був позбавлений можливості оскаржити їх протягом відведеного КАС України строку, пред`явивши відповідний позов, в ході розгляду якого він мав би можливість ознайомитися з підставами прийняття спірного рішення, заявити клопотання про витребування доказів, тощо.

Зазначені ж позивачем обставини, з якими він пов`язує час пред`явлення ним позову, не можуть бути визнаними такими, які є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

При цьому, позивачем не наведено інших поважних причин пропуску строку звернення до суду, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та не підтверджені належними доказами.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №9901/601/19, початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочинається для нього з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення відносно нього оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом.

Зі змісту п. 51 рішення Європейського Суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п. 570 рішення Європейського Суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії, правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі № 6-2469цс16 вбачається, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Враховуючи, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Не вирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, яке закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови». У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

В свою чергу, суд наголошує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Строки звернення до суду обмежують, зокрема, можливість звернення особи до суду для оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо вони оскаржуються поза межами таких строків, встановлених процесуальним законом.

Слід зазначити, що запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з адміністративний позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх закінчення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд наголошує, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком його власної поведінки.

За викладених вище обставин, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. В той же час, вказаних обставин судом не встановлено.

Резюмуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, проте не підтверджено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника Офісу Генерального прокурора про залишення позовної заяви без розгляду є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.122, 123, 183, 240, 243 КАС України, суд, -

ухвалив:

Клопотання представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновлення строку - залишити без задоволення

Клопотання представника Офісу Генерального прокурора про залишення без розгляду адміністративної справи задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 14.09.2020

Суддя Зоркіна Ю.В.