Справа № 300/2352/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2352/19 пров. № А/857/8063/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Шумей М.В., час ухвалення судового рішення 10 год 28 хв у м. Івано-Франківську, час складання повного тексту судового рішення 01 червня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі ДВБ НПУ, відповідач), в якому з урахуванням уточнення підстав позову просила визнати протиправним та скасувати наказ начальника ДВБ НПУ №237 о/с від 31.10.2019 та поновити її, майора поліції, на посаді інспектора режиму секретності Івано-Франківського Управління ВБ ДВБ НПУ.

Позов мотивований тим, що переміщення та призначення її на іншу посаду відбулося за відсутності передбачених для цього чинним законодавством підстав. Вказує на наявність ознак переведення, а не переміщення на нову посаду, що відповідно до вимог ст.32 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) може мати місце лише за умов, коли не змінюються істотні умови трудового договору. Крім того, переміщення її на посаду оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського ДВБ НПУ, відбулося без проходження спеціалізації та стажування, при тому, що виконання обов`язків за вказаною посадою потребує нових знань, умінь та навичок. Додатково зазначає, що надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції, встановлена в розмірі 40 відсотків, в той час, як надбавка за попередньою посадою, з якої її перемістили на іншу посаду, ставила 50 відсотків, що свідчить про зміну істотних умов трудового договору, змінено спеціальність, кваліфікацію, посаду, а також в частині заробітної плати. При переміщенні на іншу посаду на підставі п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі Закон №580-VIII), відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували рівень фахової та професійної підготовки, а також основні показники службової діяльності за займаною посадою. Крім того, всупереч вимог Порядку діяльності поліцейських комісій, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ (далі МВС) України №1631 від 25.12.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2016 за №49/28179 (далі Порядок №1631), ні конкурсу, ні атестації при її переміщенні на нову посаду проведено не було. Всупереч вимог п.3 Розділу І наказу МВС України №1583 від 17.12.2015 «Про затвердження Порядку психофізіологічного обстеження кандидатів на службу в поліції та Порядку обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності кандидатів на службу в поліції», не було також підготовлено довідку військово-лікарської комісії (далі ВЛК) про придатність кандидата до подальшої служби та не взято до уваги довідку медичної комісії №17 від 24.01.2020, відповідно до якої їй протипоказана робота, пов`язана з переохолодженням організму.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ДВБ НПУ подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом помилково було застосовано до спірних правовідносин Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (далі Положення №114), оскільки таке не поширюється на працівників системи Національної поліції. Підставою для видачі оспорюваного наказу була доповідна записка та подання начальника Івано-Франківського Управління ДБВ НПУ. При цьому, згода позивача та/або наявність її рапорту у даному випадку не потрібні. Вважає, що для прийняття оспорюваного наказу було надано достатню та обґрунтовану пропозицію щодо переміщення позивача на рівнозначну посаду, враховуючи штатну чисельність оперативних посад відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського Управління ДБВ НПУ, яка становить 5 одиниць, дві з яких тривалий час залишаються не укомплектованими, що впливає на якість та ефективність виконання покладених на підрозділ завдань. Також, апелянт зазначає, що в контексті положень ч.2 ст.65 Закону №580-VIII, наказу НПУ №142 від 04.12.2015 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» та постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції України» (далі Постанова №988), посади оперуповноваженого та інспектора з режиму секретності Управління ДВБ є рівнозначними. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нерівнозначність посад позивача, виходячи з розміру посадового окладу, оскільки відповідно до Постанови №988, розмір посадового окладу за посадою оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю та за посадою інспектора з режиму секретності затверджено у розмірі 2500 грн. Також, відповідно до наказу НПУ №654 від 30.07.2016, яким затверджено внутрішній трудовий розпорядок поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції, яким керується ДВБ НПУ, розпорядок дня позивача є однаковим як за посадою оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю, так і за посадою інспектора з режиму секретності. В частині розміру надбавки за специфічні умови проходження служби, зазначає, що відповідно до Постанови №988, її встановлення є правом, а не обов`язком керівника. Крім того, розмір вказаної надбавки позивачу становить 40% як відповідно до наказу №107 від 27.06.2018, так і відповідно до оспорюваного наказу. Також, апелянт вважає необґрунтованими покликання позивача на положення КЗпП України та неправильне застосування їх судом першої інстанції. Помилковими також вважає апелянт висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, оскільки наявним в матеріалах справи доказами не підтверджується надання позивачу адвокатом правової допомоги саме за даною справою, а також не доведено обставин здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги в зазначеному розмірі саме в якості оплати послуг адвоката.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. У відзиві зазначає, що фактично відбулося переведення позивача на іншу посаду, а не переміщення на рівнозначну, як помилково зазначає відповідач. Також, вказує на відсутність висновку військово-лікарської комісії, який би був підставою серед іншого для переміщення на нову посаду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Прокопович І.С., яка підтримала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 та її представника Круць В.М, які заперечували проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 працює в органах внутрішніх справ з вересня 2005 року, у ДВБ з червня 2008 року, а в НПУ з листопада 2015 року.

З 2008 року по 31.10.2019 позивач постійно перебувала на посаді інспектора з режиму секретності у підрозділі ДВБ НПУ.

Наказом ДВБ НПУ №237 о/с від 31.10.2019 майора поліції ОСОБА_1 було призначено оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського управління, звільнивши її з посади інспектора з режиму секретності цього ж управління.

Підставою для видання цього наказу слугувала доповідна записка та подання начальника Івано-Франківського управління ДВБ НП України від 01.10.2019.

У поданні начальника Івано-Франківського управління ДВБ НП України від 01.10.2019 зазначено, що позивач за характером витримана, морально стійка, а тому з метою належної організації роботи відділу моніторингу та зонального контролю управління, де тривалий час залишаються не укомплектованими посади, відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.65 Закону №580-VIII порушено клопотання про призначення її на посаду оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського управління.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що посада, яку обіймала позивач і посада, на яку її було переміщено не є рівнозначними. Також, матеріали справи не містять рапорту позивача про переведення чи доказів її згоди на таке переведення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII та Положення №114.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ч.1 ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною третьої статті 59 Закону №580-VIII передбачено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч.4 ст.59 Закону №580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється :

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частинами 2-9 вказаної статті передбачено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції. Випускники вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, призначаються на відповідні вакантні посади безпосередньо після закінчення навчання в цих навчальних закладах. Поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення. Не допускається переміщення поліцейських жіночої статі за ініціативою керівника відповідного органу (установи, закладу) поліції на посади, нижчі ніж та, яку вони займали, з мотивів, пов`язаних із вагітністю, наявністю дітей віком до трьох років (до шести років - за медичними показниками), або у зв`язку з тим, що вони є одинокими матерями та мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дітей з інвалідністю. Якщо законом визначено додаткові вимоги до кандидатів на призначення на окремі посади в органах (закладах, установах) поліції, призначення на такі посади здійснюється за умови відповідності особи, яка призначається на таку посаду, додатковим вимогам. Переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно п.8 ч.10 ст.62 Закону №580-VІІІ, поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Разом з тим, п.40 Положення №114 обумовлено, що призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Згідно п.п. «б» п.42 Положення №114, переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться, зокрема, на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Предметом спору по даній справі є правомірність переміщення позивача на посаду оперуповноваженим відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського управління відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону №580-VІІІ.

У свою чергу, визначення рівнозначної посади міститься в Законі України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII), стаття 2 якого означає посаду державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

За змістом ст.51 Закону №889-VIII, посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці : до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Крім того, зі змісту наведеної статті вбачається, що державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється на всю територію України, на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, або на територію одного або кількох районів, міст обласного значення, в залежності від чого встановлюється відповідний розмір посадових окладів працівників.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 по справі №820/6677/16 щодо переміщення поліцейського на рівнозначну посаду.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд звертає увагу, що Верховний суд України у постанові від 01.11.2017 по справі №6-1471/цс17 вказав, що з метою охорони інтересів працівників при переміщенні на інше робоче місце законодавство передбачає такі юридичні гарантії : переміщення працівника забороняється, якщо воно протипоказане йому за станом здоров`я (стаття 32 КЗпП України); якщо в результаті переміщення працівника зменшується заробіток з незалежних від нього причин, здійснюється доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення (ч.2 ст.114 КЗпП України).

У процесі перевірки рівнозначності посад оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського управління ДВБ НПУ та інспектора режиму з секретності управління, судом здійснено сукупний порівняльний аналіз таких показників, як розмір посадових окладів, ступінь підпорядкованості, граничні спеціальні звання, вимоги до працівника тощо.

Так, посада оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Івано-Франківського управління, відповідно до ст.ст.1, 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», передбачає виконання завдань оперативно-розшукової діяльності, якими є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Крім того, у Положенні про ДВБ НПУ чітко розмежовано оперативно-розшукову діяльність та секретне діловодство, зокрема, у п.2 зазначено, що ДВБ НПУ згідно законодавства України здійснює оперативно-розшукову діяльність, а п.9 передбачено, що діловодство та заходи щодо забезпечення режиму секретності у ДВБ НПУ здійснюється відповідно до вимог законодавства України. Територіальні (відокремлені) підрозділи ДВБ в АРК та місті Севастополі, областях та місті Києві самостійно здійснюють секретне діловодство та заходи щодо охорони державної таємниці.

Вказуючи, що посада оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю, на яку переміщено позивача, передбачає спеціальні вимоги до оперативного працівника, зокрема, щодо кваліфікації, спеціалізації, стану здоров`я, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність змін істотних умов трудового договору щодо позивача.

Крім того, як слідує із довідки медичної комісії №17 від 24.01.2020, за станом здоров`я ОСОБА_1 протипоказана робота, яка пов`язана з переохолодженням організму, але вона може виконувати попередні службові обов`язки поліцейського на посаді не пов`язаної із значними фізичними навантаженнями та не потребують тривалої ходи.

Вказані у цій довідці відомості не були спростовані відповідачем.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посада інспектора режиму з секретності, яку обіймала ОСОБА_1 і посада, на яку її переміщено за спірним наказом не є рівнозначними.

Згідно ч.3 ст.59 Закону №580-VІІІ, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються МВС України.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону №580-VІІІ видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою МВС України.

Наказом МВС України №1235 від 23.11.2016 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та Перелік документів з питань проходження служби (далі Порядок №1235).

Відповідно до п.п.1-3 Порядку №1235, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України, відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою МВС України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Переліком документів з питань проходження служби, затвердженого наказом МВС України №1235 від 23.11.2016, передбачено наступні документи з питань проходження служби, а саме : рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом МВС України №650 від 27.07.2012 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (надалі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.

Згідно дефініції, наведеної в Інструкції №650, рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.

До суду не надано ані рапорту позивача про переведення, ані доказів її згоди на переведення.

Таким чином, оспорюваним наказом здійснено саме переведення ОСОБА_1 , оскільки їй доручено іншу роботу, яка не є рівнозначною з попередньо виконуваною, без її згоди.

З урахуванням вищевикладеного, повно та всебічно проаналізувавши норми чинного законодавства та подані докази, враховуючи, що з прийняттям спірного наказу позивача переведено на не рівнозначну посаду та без її згоди, оскільки підстави для такого переведення фактично відповідачем не наведені та судом не встановлені, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оспорюваного наказу та наявністю підстав для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; п.89), «Проніна проти України» (№63566/00; п.23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; п.58), відповідно до якої, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; п.29).

У пункті 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року по справі №300/2352/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 17.09.2020.