Справа № 320/2445/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року справа №320/2445/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" до Головного управління ДПС у Київській області та Заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.08.2019 вих.№28343/10/10-36-54-08;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць липень 2019 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз ДФС України відомостей з цих поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" документів від 13.08.2019;

- визнати незаконними дії заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича, які полягають у підписання ним рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.08.2019 вих.№28343/10/0-36-54-08.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що Головне управління ДФС у Київській області спірним рішенням від 13.08.2019 вих.№28343/10/10-36-54-08 відмовило ТОВ "Аніка" у прийнятті поданої ним декларації з ПДВ за липень 2019 року (з додатками та доповненнями до неї) у зв`язку з відсутністю у позивача обов`язку подавати таку звітність з огляду на відсутність у ТОВ "Аніка" статусу платника ПДВ. Вказане рішення було підписано начальником Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієвим Ігорем Віталійовичем.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки складена ТОВ "Аніка" податкова звітність з ПДВ за липень 2019 року містить усі обов`язкові реквізити, передбачені п.48.3 та п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України, та звітність подана за формою, що відповідає чинному законодавству, а відтак мала бути прийнята контролюючим органом.

Позивач наголосив на тому, що подання ним до Головного управління ДФС у Київській області податкової звітності у паперовій формі відповідає вимогам чинного законодавства, а у контролюючого органу відсутні повноваження не приймати у платників податків таку податкову звітність.

Також позивач звернув увагу на те, що посилання відповідача у спірному рішенні на рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.12.2016 № 299 як на підставу для відмови у прийнятті поданої ТОВ "Аніка" звітності є безпідставним, оскільки вказане рішення станом на 13.08.2019 було скасовано у судовому порядку.

Крім того, позивач вважає, що ГУ ДФС у Київській області не є контролюючим органом у розумінні п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України, оскільки повноваження вказаного органу не визначені нормами чинного законодавства.

У зв`язку з цим, на думку позивача, у ГУ ДФС у Київській області відсутні повноваження на прийняття рішення про відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ.

Також позивач зазначив, що оскільки п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України визначений порядок дій посадових осіб контролюючого органу, в якому платник податків перебуває на обліку, а ОСОБА_1 є заступником керівника структурного підрозділу ГУ ДФС у Київській області, в якому ТОВ "Аніка" не перебуває на податковому обліку, на думку позивача, втручання ОСОБА_1 до відносин між позивачем та ДПІ щодо прийняття податкової звітності з ПДВ є незаконним та вчиненим не уповноваженою особою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справи матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 замінено відповідача - Головне управління ДФС у Київській області, на правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Головне управління ДПС у Київській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України» № 1621-VII від 31.07.2014 було введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість, про що було внесено відповідні зміни до статті 49 Податкового кодексу України, що в свою чергу, зумовило виникнення у платників податків обов`язку щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно в електронній формі.

Відповідач повідомив, що неприйняття податкової декларації ТОВ "Аніка" з ПДВ за липень 2019 року обумовлено відсутністю у позивача статусу платника поадтків з 16.12.2016 з огляду на рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №299.

Також позивач зазначив, що лист від 13.08.2019 вих.№28343/10/0-36-54-08 не є рішенням, як зазначає у своїх позовних вимогах позивач, а є лише листом-повідомленням.

Крім того, відповідач зазначив, що подана ТОВ "Аніка" звітність з ПДВ за липень 2019 року не була прийнята у зв`язку з її невідповідністю вимогам пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України.

Заступник начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієв Ігор Віталійович правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" (ідентифікаційний код 33077997, місцезнаходження: 08152, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Територія Технікуму, буд.16) зареєстровано в якості юридичної особи 03.08.2014, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.02.2020 № (т.1, а.с.143-146).

21.11.2005 позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №13854392 (т.1, а.с.174).

З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2019 позивачем було подано до Києво-Святошинської ДПІ Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2019 року разом з додатками № 2, 3, 4, 5 та доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість вих.№155/08-19 від 13.08.2019 (т.1, а.с.117-135).

На вказаній податковій звітності контролюючим органом було поставлено штамп із відміткою "Отримано з попередженням про можливість відмови у прийнятті".

Судом встановлено, що Києво-Святошинське управління Головного управління ДФС у Київській області листом від 13.08.2019 №28343/10/10-36-54-08 за підписом заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієва І. повідомило позивачу, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Аніка" не є платником ПДВ з 16.12.2018.

У вказаному листі відповідач зазначив, що позивач не має обов`язку подавати податкову декларацію з ПДВ за липень 2019 року згідно п. 184.6 ст. 184 ПК України (т.1, а.с.136).

Не погоджуючись з правомірністю рішення відповідача по відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ за липень 2019 року, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України, передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Згідно з пунктами 48.1-48.3 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента.

Підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 ПК України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність накладеного на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки платника податку.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається статтею 49 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до абзацу 1 пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відповідно до пункту 49.4 статті 49 ПК України встановлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (абз.2 п.49.4 ст.49 ПК).

Дана правова норма набрала чинності 01.01.2015 згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII та кореспондується з Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (чинний з 01.02.2016).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 № 1797-VIII, з 01.01.2017 абзац 2 пункту 49.4 статті 49 ПК було викладено у такій редакції: "Платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису".

22.05.2019 набрали чинності зміни, внесені до абзацу 2 пункту 49.4 статті 49 ПК України Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про електронні довірчі послуги" від 16.05.2019 № 2725-VIII, відповідно до яких податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Отже, ключовою відмінністю податкової звітності з податку на додану вартість, починаючи з 01.01.2015 стало покладення на платника податків обов`язку щодо її подання засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, що забезпечувало належне функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість, та упереджало випадки безпідставного відшкодування податку на додану вартість в автоматичному режимі.

Тобто, наведений імперативний припис передбачає обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі.

Єдине виключення з цього правила закріплене в абз. 3 п. 49.4 ст. 49 ПК України відповідно до якого у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений пп. "а" і "б" п. 49.3 цієї статті.

Інших виключень з правила, встановленого п. 49.4 ст. 49 ПК України, у тому числі тих, на які посилається позивач, законодавець не передбачив.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №810/2468/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -77045352).

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Згідно з пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Отже, статтею 49 Податкового кодексу України встановлений вичерпний перелік дій, які зобов`язаний вчинити контролюючий орган у разі подання платником податків податкової декларації з ПДВ, а саме: прийняти або відмовити у прийнятті податкової звітності.

При цьому, контролюючий орган не має повноважень щодо надання платнику податків будь-яких роз`яснень щодо поданої ним податкової звітності з ПДВ.

Так, зокрема, податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування викладених норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №810/1570/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75645190).

При цьому підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, згідно з пунктом 49.11 статті 49 ПК України, є виключно допущення платником податків порушень вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу при її заповненні, тобто відсутність в ній обов`язкових реквізитів.

Суд наголошує, що стаття 49 Податкового кодексу України не містить норми про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість в разі анулювання реєстрації платником ПДВ, зокрема, у вигляді відмови податкового органу прийняти податкову звітність.

Дослідивши лист Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області від 13.08.2019 №28343/10/10-36-54-08, судом встановлено відсутність відмови у прийнятті поданої ТОВ "Аніка" податкової декларації з ПДВ за липень 2019 року.

Судом встановлено, що подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2019 року в повній мірі відповідає вимогам статті 48 ПК України, у зв`язку з чим мала бути прийнята контролюючим органом як податкова звітність.

Так, податкова декларація ТОВ "Аніка" з податку на додану вартість за липень 2019 року за своєю формою відповідає вимогам, встановленим наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" (чинний на момент виникнення спірних відносин).

Крім того суд зазначає, що пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України не встановлює наслідків подання платником податків декларації з податку на додану вартість в паперовій, а не електронній формі, зокрема, що у прийнятті такої декларації може чи має бути відмовлено, у зв`язку з чим, враховуючи закріплене в пункті 49.10 статті 49 ПК України положення про заборону контролюючим органам відмовляти у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених цією статтею, податкова інспекція за місцем обліку платника податків зобов`язана прийняти таку декларацію.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази прийняття податковим органом відповідної податкової звітності ТОВ "Аніка", тобто відповідачем не було вчинено жодної з дій, передбачених статтею 49 Податкового кодексу України, що свідчить про бездіяльність з боку відповідача.

Як зазначено вище, позиція контролюючого органу заснована на відсутності у ТОВ "Аніка" статусу платника ПДВ, з приводу чого суд зазначає таке.

16.12.2016 Києво-Святошинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було прийнято рішення №299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" (том 1 а.с.178-179).

Порядок та підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість встановлені статтею 184 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо: а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов`язань у випадках, визначених цим розділом; б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов`язань із податку у випадках, визначених цим розділом; в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість; г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту; ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними; д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута; е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб`єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду; є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність; з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

Згідно з пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату: подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

При цьому, датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.

Пунктом 184.3 статті 184 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган анулює реєстрацію особи як платника податку, що подав заяву про анулювання реєстрації, якщо встановить, що він відповідає вимогам пункту 184.1 цієї статті.

Відповідно до пункту 184.10 статті 184 Податкового кодексу України про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.

Згідно з пунктом 184.5 статті 184 Податкового кодексу України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.

Пунктом 184.6 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Отже, статтею 184 Податкового кодексу України визначено підстави для анулювання реєстрації платника податку, а не підстави для відмови у прийнятті податкової звітності.

Суд звертає увагу на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №810/2420/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.12.2016 № 299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2018 повернуто апеляційну скаргу Києво-Святошинської об`єднаної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №810/2420/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Києво-Святошинської об`єднаної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17.

Відповідно до частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адмінстративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже на момент оформлення відповідачем листа вих. №28343/10/10-36-54-08, тобто 13.08.2019, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі № 810/2420/17 набрало законної сили (14.09.2018).

Вказане свідчить про те, що Товариство з дня набрання законної сили рішенням суду з 14.09.2018 відновило статус платника ПДВ, наявність якого визначає обов`язок з подання податкової звітності з ПДВ.

Отже, оскільки рішення про анулювання реєстрації ТОВ "Аніка" платником ПДВ є неправомірним з моменту його прийняття, породжені ним юридичні наслідки є нікчемними, а станом на 13.08.2019 не було правових підстав для неприйняття поданої ТОВ "Аніка" звітності з ПДВ за липень 2019 року.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 у справі №320/6849/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86459340).

Згідно з пп. 36 п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 (далі - Положення №236), ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення реєстрів, банків та баз даних, а також забезпечує ведення реєстру страхувальників єдиного внеску.

Відповідно до абз. 3 п. 5.10 Положення № 1130, підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення з копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Для внесення контролюючим органом до Реєстру запису про відміну анулювання реєстрації необхідно подати належним чином завірену копії судового рішення, яким скасовано рішення відповідного податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ або рішення податкового органу про відміну анулювання реєстрації платника ПДВ.

Таким чином, у зв`язку із скасуванням рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ на даний момент, відсутні підстави для неприйняття податковим органом звітності ТОВ "Аніка" з ПДВ, оскільки судовим рішенням у справі №810/2420/17, що набрало законної сили, відновлено право платника податків з моменту його порушення.

У зв`язку з цим, суд вважає, що контролюючий орган протиправно не прийняв подану ТОВ "Аніка" податкову звітність з ПДВ за липень 2019 року.

Щодо посилань позивача на те, що Головне управління ДФС у Київській області (Києво-Святошинське управління) не є контролюючим органом, з огляду на невизначення нормами чинного законодавства його повноважень як органу державної влади, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Функції контролюючих органів визначені у статті 19-1 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 1 Положення №236 Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 7 вказаного Положення №236 ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Так, функції державної податкової інспекції визначено статтею 19-1 Податкового кодексу України.

Отже, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, що наділяє територіальні органи, у т.ч. ГУ ДФС у Київській області та його відокремлені підрозділи, зокрема, Києво-Святошинське управління, на прийняття у порядку статті 49 Податкового кодексу України податкової звітності платників податків.

Отже, Податковий кодекс України містить ряд окремих норм, які визначають функції контролюючих органів та функції державних податкових інспекцій, а тому, на думку суду, позиція позивача щодо відсутності у ДФС України та її територіальних органів статусу контролюючих органів є помилковою.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.08.2019 вих.№28343/10/10-36-54-08.

При цьому, у позовній заяві позивачем з посиланням на підпункт 49.12.2 пункту 49.12 статті 49 Податкового кодексу України зазначено про те, що лист від 13.08.2019 вих.№28343/10/10-36-54-08 є саме рішенням.

Суд вважає, що в даному випадку лист Головного управління ДФС у Київській області Державної фіскальної служби України (Києво-Святошинське управління) від 13.08.2019 вих.№28343/10/10-36-54-08 за своїм змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим відповідно до статті 49 Податкового кодексу України за результатом розгляду поданої ТОВ "Аніка" податкової декларації.

На думку суду, лист відповідача від 13.08.2019 вих.№28343/10/10-36-54-08 не містить відмови у прийнятті податкової звітності з підстав, визначених статтею 49 Податкового кодексу.

Так, зокрема, вказаний лист носить інформаційний характер, а тому визнання його протиправним та скасування не зумовлює наслідків для позивача та відновлення його порушених прав та інтересів.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За таких обставин, враховуючи, що подана позивачем податкова декларація з ПДВ за липень 2019 року відповідає вимогам статті 48 Податкового кодексу, а контролюючим органом не було вчинено дій, передбачених статтею 49 Податкового кодексу України щодо її прийняття, суд вважає, що в даному випадку мав місце факт бездіяльності з боку контролюючого органу.

У зв`язку з цим, належним способом захисту порушеного права позивача суд вважає визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Київській області щодо неприйняття податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з податку на додану вартість за липень 2019 року з додатками та доповненнями до неї.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць липень 2019 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз ДФС України відомостей з цих поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" документів від 13.08.2019, суд зазначає таке.

Згідно Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням тієї обставини, що подана позивачем до Головного управління ДФС у Київській області (Києво-Святошинське управління) податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2019 року відповідає вимогам статті 48 Податкового кодексу України, що під час розгляду справи не було спростовано відповідачем, а також враховуючи, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період - календарний місяць липень 2019 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" документів від 13.08.2019.

Стосовно позовної вимоги про визнання незаконними дій заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича, які полягають у підписанні ним рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.08.2019 вих.№28343/10/0-36-54-08, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки ОСОБА_1 як заступник керівника податкового органу, був уповноважений на вчинення таких дій та вчинив їх у межах своїх повноважень, а отже, підписуючи будь-які рішення (листи) цього органу чи вихідну документацію діє у відповідності із своїми дискреційними повноваженнями та обов`язками.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до часини третьої статті 139 Податкового кодексу України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 4204,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.02.2020 №1731, оригінал якого міститься в матеріалах справи (т.1, а.с.53).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у сумі 2102,00 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Київській області щодо неприйняття податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць липень 2019 року з додатками та доповненнями до неї.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць липень 2019 року з додатками та доповненням до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 13.08.2019.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" (ідентифікаційний код: 33077997, місцезнаходження: 08152, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Територія Технікуму, будинок 16) судовий збір у сумі 2102,00 грн. (дві тисячі дві грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.