Справа № 120/682/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/682/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Мультян М.Б.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

17 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області), в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 9-76/15-20-СГ від 20.01.2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5027 га, кадастровий номер :19:001:0001, яка розташована за межами с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5027 га, кадастровий номер :19:001:0001, яка розташована за межами с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 9-76/15-20-СГ від 20.01.2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5027 га, кадастровий номер :19:001:0001, яка розташована за межами с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області;

-зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5027 га, кадастровий номер :19:001:0001, яка розташована за межами с.Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, згідно генерального плану с.Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області належить до категорії земель житлової та громадської забудови (код КВЦПЗ 02.00 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 року № 548).

При цьому скаржник вказав, що не мав можливості надати суду генеральний план с.Микуличин в зв`язку з тим, що справа розглядалась в порядку письмового провадження та з врахуванням його масштабу. Однак, Управління вважає, що суд не позбавлений можливості провести огляд та дослідження веб-стрінок як електронних документів, які не можуть бути доставлені до суду та послався на офіційний сайт Яремчанської сільської ради за посиланням http://yaremce.org/page/2566.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5027 га кадастровий номер :19:001:0001, яка розташована за межами с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 9-76/15-20-СГ від 20.01.2020 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 1,5027 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :19:001:0001, яка розташована за межами с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У частині третій статті 22 ЗК України зазначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам-для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян-для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Статтею 81 ЗК України закріплено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

При цьому, ч. 1-3 та 5 ст. 116 ЗК України врегульовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17, від 5 березня 2019 року у справі №360/2334/17, від 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18 та від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, в якому зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри-1,5027 га.

Однак, відповідачем відмовлено позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою із підстав невідповідності вимогам частини 7 статті 118 ЗК України, а саме місця розташування об`єкта вимогам генерального плану населеного пункту.

Слід зазначити, що невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану населених пунктів є однією з підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що передбачені ч.7 ст.118 ЗК України.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність, відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Колегія суддів зазначає, що зважаючи на те, що в першій інстанції судовий розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), апеляційний розгляд справи також відповідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України призначено в порядку письмового провадження.

В той же час, відповідач не був позбавлений права звернутись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про розгляд справи в відкритому судовому засіданні та долучити до апеляційної скарги докази, які як стверджує останній, з незалежних від нього підстав не подано до суду першої інстанції.

Щодо посилань скаржника на те, що останній не мав можливості надати суду генеральний план с.Микуличин в зв`язку з його великим масштабом, колегія суддів зауважує, що факт належності земельної ділянки до тієї, чи до іншої категорії земель може бути також підтверджено витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довідками із державної статистичної звітності, викопіюванням земельної діляки, тощо.

В той же, час із генерального плану, який знаходиться на офіційному сайті Яремчанської сільської ради за посиланням http://yaremce.org/page/2566 та на який посилається відповідач неможливо встановити, де саме знаходиться земельна ділянка за кадастровим номером :19:001:0001.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, зважаючи на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не наведено жодного доказу на підтвердження своїх доводів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, заявлений позивачкою.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.