Справа № 400/2147/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р. № 400/2147/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалеєвська, 14, м.Миколаїв,54001

до відповідача:Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області, вул. Потьомкінська, 24/2, м.Миколаїв,54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.05.2020 р. № ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТУ ДСА в Миколаївській області звернулося до суду з позовом до Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення № від 28.05.2020 року, яким застосовано штраф у розмірі 755337,15 грн. та пеню у розмірі 76982,38 грн.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що помилкова сплата ЄСВ на неправильний рахунок не може бути підставою для відповідальності за несвоєчасну сплату ЄСВ.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки в зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем ЄСВ до останнього правомірно застосовано штраф та нарахована пеня.

25.06.2020 року представник позивача надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку.

Позивач, Територіальне Управління Державної Судової Адміністрації України в Миколаївській області є платником ЄСВ.16.01.2020 року платіжним дорученням №8762 позивач здійснив оплату сум єдиного соціального внеску за І половину січня 2020 року в розмірі 500 000,00 грн; 16.01.2020 платіжним дорученням № 8763 за І половину січня 2020 року в розмірі 40 000,00 грн; 29.01.2020 платіжним дорученням № 8778 за IІ половину січня 2020 року в розмірі 35 352,00 грн; 29.01.2020 платіжним дорученням №8779 за IІ половину січня 2020 року в розмірі 1420,96 грн; 31.01.2020 платіжним дорученням №8786 за IІ половину січня 2020 року в розмірі 1 104 727,04 грн; 31.01.2020 платіжним дорученням №8787 за IІ половину січня 2020 року в розмірі 7735,62 грн, 31.01.2020 року платіжним дорученням №8788 за IІ половину січня 2020 року в розмірі 17383,01 грн, 31.01.2020 року платіжним дорученням №8789 за IІ половину січня 2020 року в розмірі 76

481,37 грн ; 04.02.2020 року платіжним дорученням №8850 за I половину лютого 2020 року в розмірі 12 245,00 грн, 12.02.2020 року платіжним дорученням №8866 за I половину лютого 2020 року в розмірі 919 850,15 грн, 14.02.2020 року платіжним дорученням №8869 за I половину лютого 2020 року в розмірі 900 000,00 грн; 25.02.2020 року платіжним дорученням №8952 за II половину лютого 2020 року в розмірі 39 865,18 грн; 25.02.2020 року платіжним дорученням №8953 за II половину лютого 2020 року в розмірі 1450,74 грн, на загальну суму 3 656 511,07 грн, проте помилково у платіжних дорученнях позивач зазначив рахунок № НОМЕР_1 , який призначений для зарахування коштів за символом рахунку 203 «Єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення батьків-вихователів у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування», а не на рахунок № НОМЕР_2 , призначений для зарахування коштів за символом рахунку 201 «Єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати; винагороди за договорами ЦПХ; допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги у зв`язку з вагітністю» на який позивач повинен сплачувати ЄСВ.

Після виявлення сплати ЄСВ на інший рахунок, позивач листом від 28.02.2020 року №7/1-500/20 звернувся до відповідача про перерахування помилково сплачених сум ЄСВ на вірний розрахунковий рахунок.

Станом на 10.04.2020 року суми сплаченого ЄСВ зараховано на правильний розрахунковий рахунок, розбіжності відсутні.

28.05.2020 відповідач прийняв рішення № , яким застосував до позивача штраф у розмірі 755 337,15 грн. та нарахував пеню у розмірі 76 982,38 грн. за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.01.2020 по 12.03.2020 року, на загальну суму 832 319,53 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464-VI.

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина 7 статті 9 Закону №2464-VI).

У відповідності до частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону №2464-VI).

Згідно ч.10, пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, за несплату ЄСВ у певний термін законодавець для платників передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

У відповідності до частини 6 статті 9 Закону №2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12 лютого 2016 року №54 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 березня 2016 року за №330/28460) (далі - Положення), у відповідності до пункту 1 розділу II якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ДФС та її територіальні органи відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення, Страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС. Страхові кошти, які надійшли за день (з урахуванням повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску) на рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС, наприкінці операційного дня у регламентований час засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються Казначейством на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДПС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719 ДПС на підставі договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених органами Казначейства з власниками рахунків. Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДПС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня засобами програмного забезпечення розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 "Рахунки державних позабюджетних фондів" (далі - рахунок 3717) на ім`я фондів

загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування відповідно до договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених Казначейством з власниками рахунків.

Як визначено пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону №2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року №2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження

розрахункового документа на виконання до банку платника.

Позивач у строк, встановлений ст. 9 Закону України № 2464, здійснив оплату зобов`язання по ЄСВ, проте помилково у платіжних дорученнях позивач зазначив рахунок № НОМЕР_1 , який призначений для зарахування коштів за символом рахунку 203 «Єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення батьків-вихователів у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування», а не на рахунок № НОМЕР_2 , призначений для зарахування коштів за символом рахунку 201 «Єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати; винагороди за договорами ЦПХ; допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги у зв`язку з вагітністю». Допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми ЄСВ у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому (на кінець операційного дня) у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки, відкриті на ім`я ДФС (ДПС) в Казначействі. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Здійснення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з ЄСВ у строк, встановлений Законом №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату ЄСВ.

Аналогічна правова позиція висловнена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року по справі № 760/6097/16-а та від 26.05.2020 року по справі №821/844/17.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Позивачем було заявлено вимогу майнового характеру, за яку позивач повинен був сплатити 12484,79 грн судового збору.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що позовну вимогу пред`явлено до Миколаївського управління Головного управління ДПС Миколаївської області, тоді як Миколаївське управління є відокремленим підрозділом у складі ГУ ДПС у Миколаївській області, що підтверджується витягом з Положення про Головне управління ДПС у Миколаївській області. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них затвердженого підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходження та здійснює всі або частину її функцій.

Згідно з ч.3 ст.95 філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Оскільки позов ТУ ДСА України в Миколаївській області задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з Головного Управління ДПС у Миколаївській області на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 12484,79 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалеєвська, 14, м.Миколаїв,54001 ) до Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Потьомкінська, 24/2, м.Миколаїв,54001 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 28.05.2020 року № .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв, 54001, ) на користь Державного бюджету України на реквізити: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106 ( ) судові витрати в розмірі 12484,79 грн (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири грн сімдесят дев`ять коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга