Справа № 160/10897/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 вересня 2020 року Справа №160/10897/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації про скасування розпорядження та визнання чинними актів на право постійного користування землею, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила скасувати розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 877-р від 28.11.2003 "Про вилучення земельних ділянок, які були передані ОСОБА_2 для ведення (селянського) фермерського господарства на території Олександрівської сільської ради"; визнати державні акти на право постійного користування землею площею № 17. 49 га - серія ДП, виданого на підставі Розпорядження голови районної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 27.03.2001 року № 84-р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД № 690 та 5, 1 га - серія ДП, виданого на підставі Розпорядження представника Президента України у Магдалинівського району Дніпропетровської області від 07.04.1993 року № 124 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за МД № 219 чинними.

В позовній заяві позивач зазначає, 04.11.2003 року звернулась до відповідача з заявою, в якій значилось, що у зв`язку із смертю її чоловіка, ОСОБА_2 , голови селянського фермерського господарства "Зоря", яке знаходиться на території Олександрівської сільської ради, просила надати дозвіл на переоформлення селянського фермерського господарства "Зоря" на неї, ОСОБА_1 як спадкоємицю. Оскільки Закон України "Про фермерське господарство" не передбачає порядку перереєстрації господарства в разі смерті його голови, однак передбачає можливість успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини), позивач вважає дії відповідача щодо прийняття Розпорядження саме на підставі заяви позивача незаконними.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , суд приймає до уваги наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України, яка визначає підстави набуття права на землю, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 статті 116 вказаного Кодексу визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому відповідно до частини 1 статті 92 вказаного Кодексу право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Стаття 92 вказаного Кодексу визначає перелік суб`єктів, які набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.

До вказаного переліку громадян не включено.

Відповідно до статей 13 та 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема управління майном, вирішення питань використання землі. Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Місцева державна адміністрація, зокрема розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно зі статтею 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Даний спір стосується права позивача на користування майном - земельними ділянками, які були надані в користування її чоловіку при його житті, та які у 2003 році вилучені оскаржуваним розпорядженням.

Також спір стосується успадкування позивачем права користування такими земельними ділянками.

Ставиться питання про скасування розпорядження Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, яким фактично припинено право постійного користування земельними ділянками чоловіку позивача, оскільки це розпорядження, на думку позивача, порушує її як спадкоємця право користування вказаними земельними ділянками.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Інший порядок судового провадження для розгляду таких спорів встановлено частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року в справі №676/3596/16-а (провадження № 11-187апп18) зазначила, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно зі статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статтями 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статтями 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними особами, фізичними особами та з суб`єктами підприємницької діяльності.

Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є перевірка правильності передачі відповідних прав щодо земельної ділянки (в даному випадку вилучення земельної ділянки шляхом припинення права постійного користування земельними ділянками), не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Дане питання було неодноразово було досліджено Великою Палатою Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21 березня 2018 року № 802/1792/17-а, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 29 травня 2018 року в справі № 826/19487/14 зазначила, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскарженим розпорядженням Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області реалізувала повноваження власника землі і виступила рівноправним суб`єктом земельних відносин, в яких вона не діла як суб`єкт владних повноважень, оскільки не здійснювала публічно-владних управлінських функцій.

Даний спір обумовлений порушенням приватного права позивача як спадкоємця - права користування спірними земельними ділянками, які вилучені шляхом фактичного припинення права постійного користування земельними ділянками.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на наведене в справі вбачається спір про право, даний спір є приватноправовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Отже вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України; спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Щодо судового збору, сплаченого за подання даного позову, то вказане питання може бути вирішене судом після надходження відповідного клопотання в порядку, що передбачений пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір, згідно з якою в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись статтями 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі № 160/10897/20 за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської районної державної адміністрації про скасування розпорядження.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська