Справа № 440/244/20
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 р. Справа № 440/244/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава у справі № 440/244/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач-1), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 1 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, викладеного в пункті 67 протоколу №78 засідання Комісії від 14.06.2019%;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду 1 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду України від 02.03.2020 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду України від 02.03.2020 року у справі №440/244/20 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що застосування ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в тому числі й частини шостої, пов`язується не з фактом звільнення військовослужбовця зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення, тому позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення йому І групи інвалідності. В обґрунтування доводів посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.03.2018 у справі №288/349/17.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу з 27.10.1984 по 09.08.1986 на території Демократичної Республіки Афганістан (а.с.14-16, 18).

Постановою Військово-лікарської комісії Північного регіону (протокол № 20 від 01 квітня 2009 року) підтверджено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1966 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.42).

Позивачу з 06 квітня 2009 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 7-66 ТЕ № 0023130 (а.с.38).

З 01.10.2011 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 7-66ТЕ №0099289 (а.с.39).

З 19.03.2018 ОСОБА_1 безтерміново встановлено І групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0859506 (а.с. 41).

З рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 у справі №440/783/19, яке набрало законної сили 02.05.2019, судом встановлено, що 29.10.2018 позивач звернувся із заявою до Полтавського ОВК щодо складання висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, та направлення висновку на комісію Міністерства оборони України.

Листом Полтавського ОВК від 07.11.2018 № 12/2742 позивача повідомлено, що його документи щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 повернуто без реалізації. Роз`яснено, що Закон України від 4 липня 2012 року № 5040-VІ "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", яким змінено редакцію статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( на виконання якого було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975), набрав чинності 01 січня 2014 року. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто, дія постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та нова редакція статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01 січня 2014 року. Оскільки ОСОБА_1 вперше визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання з 15 вересня 2008 року, повторно з 06 квітня 2009 року - інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в кранах, де велися бойові дії, тобто до 01 січня 2014 року, то право на призначення одноразової грошової допомоги у нього відсутнє.

Не погодившись з відповіддю Полтавського ОВК, позивач звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 у справі №440/783/19, яке набрало законної сили 02.05.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського ОВК про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Полтавського ОВК щодо неподання у 15-дений строк з дня реєстрації всіх документів МО України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів їх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року.

Зобов`язано Полтавський ОВК подати МО України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів їх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.

На виконання вказаного рішення Полтавський ОВК листом від 16.05.2019 №12/1270 направив пакет документів до ДФ МО України (а.с.36-46).

Рішенням Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78, п.67 - громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 09.08.1986 звільнено зі строкової військової служби та 06.04.2009 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 7-66 ТЕ №0023130 від 06.04.2009), а 01.10.2011 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 7-66 ТЕ №0099290 від 01.10.2011), а 19.03.2018 - особою з інвалідністю І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ №0859506 від 19.03.2018). Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2009, 2011 та в 2018 році, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 справа №750/5074/17, від 20.11.2018 №820/1835/18, від 31.01.2019 №678/370/17, від 12.02.2019 №816/1458/18 (а.с.47).

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час встановлення позивачу І групи інвалідності, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тут і далі в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю І групи. Першу групу інвалідності позивачу встановлено 19.03.2018 року.

На момент встановлення позивачу інвалідності І групи діяв Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» №2011-ХІІ передбачено, що дія цього Закону поширюється і на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

До моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016р. право на одноразову грошову допомогу мали військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте з 01.01.2017р., після набрання чинності Законом №1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає (пункт 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ).

Вказаним Законом №1774-VIII від 06.12.2016р. також внесені зміни до пунктів 4 та 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ, відповідно до яких зазначені положення починаючи з 01.01.2017р. на військовослужбовців строкової служби не поширюються.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходив строкову військову службу, інвалідність І групи йому встановлено 19.03.2018 р., тобто після набуття чинності Законом №1774-VIII та під час дії внесених законодавчих змін, а тому передбачені законом підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 31.01.2019р. у справі №820/4526/18, від 20.11.2018р. у справах №820/1670/18, №820/1028/18 та №820/1389/18, від 23.06.2020 у справі № 825/1545/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги щодо врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 288/349/17, оскільки обставини у цій справі є іншими.

Згідно ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З аналізу вищевказаної норм закону слідує, що суд при вирішення справи враховує висновки Верховного Суду щодо вибору і застосування норм права, при цьому обов`язковому врахуванню підлягають правові висновки, викладені Верховним Судом у зразковій справі.

Також колегія суддів відхиляє довід про те, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» констатовано за висновками суду у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року у справі №440/783/19, оскільки у вказаній справі судом розглядались позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неподання розпорядникові бюджетних коштів висновку про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, питання наявності права на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у вказаній справі не розглядалось.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів їх не приймає з огляду на необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі №440/244/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі №440/244/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді Л.О. Донець Я.М. Макаренко