Справа № 186/1881/19(2-а/0186/3/20)
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 186/1881/19(2-а/0186/3/20)

адміністративне провадження № К/9901/22179/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі №186/1881/19 (2-а/0186/3/20) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти відділу патрульної поліції в АР Крим та місті Севастополі майора поліції Ярошкіна Кирила Сергійовича, третя особа - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти відділу патрульної поліції в АР Крим та місті Севастополі майора поліції Ярошкіна Кирила Сергійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 24 березня 2020 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано скаржнику протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків вказавши інші поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року у справі №186/1881/19 (2-а/0186/3/20), з підстав визначених пунктом 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Положеннями пункту 2 частини другої статті 333 КАС України встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті, суд апеляційної інстанції виходив з того, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки з матеріалів справи слідує, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції апелянтом отримано 07 березня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення наявного в матеріалах справи, а з апеляційною скаргою він звернувся до суду 24 березня 2020 року. При цьому, суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність посилань скаржника на факт зазначення скаржником в апеляційній скарзі про те, що копію рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року ним отримано 17 березня 2020 року з посиланням на відтиски печатки з датою вхідної кореспонденції на супровідному листі, оскільки свідчить лише про реєстрацію документа, а не його отримання. Як наслідок твердження скаржника про отримання ним копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції - 17.03.2020 року спростовується матеріалами справи, проте, з апеляційною скаргою скаржник звернувся лише 24 березня 2020 року, що свідчить про неналежне користування суб`єктами владних повноважень процесуальними правами та не дотримання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

З оскаржуваного рішення вбачається, що 02 березня 2020 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення.

Повний текст рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року у справі №186/1881/19 (2-а/0186/3/20) було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 березня 2020 року.

Судом апеляційної інстанції всатновлено, що матеріали справи містять поштове повідомлення про вручення апелянту рішення суду першої інстанції 07 березня 2020 року.

Проте, апеляційна скарга на оскаржуване рішення була подана лише 24 березня 2020 року, тобто з пропуском строку апеляційного оскарження, встановленого законом.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції доводів та не спростовують висновків останнього.

Враховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі №186/1881/19 (2-а/0186/3/20) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти відділу патрульної поліції в АР Крим та місті Севастополі майора поліції Ярошкіна Кирила Сергійовича, третя особа - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк