Справа № П/320/833/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року № П/320/833/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Терлецької О.О, при секретарі судового засідання Спасібко Ю.М.,

за участю:

представника позивача Компанець М.Б.,

представника відповідача - Мирошниченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом" до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфом" з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області, в якому, з врахуванням зави про зміну предмета позову, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДГІС у Київській області від 30.07.2019 №1576 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Інтерфом» код за »;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 13.1 1.2019 № .

Обгрунтовуючи такі вимоги, представник позивача зазначив, що спірний наказ є протиправним, оскільки, згідно приписів чинного податкового законодавства України, контролюючий орган має право призначити проведення документальної перевірки за 1095 днів, що передують призначенню перевірки.

Оскаржуваний наказ про призначення перевірки прийнято 30.07.2019, відтак, відповідач мав право призначити проведення документальної планової виїзної перевірки позивача за період з 30.07.2016 по 30.06.2019, тобто за 1095 днів, що передують призначенню перевірки, однак у спірному наказі відповідач призначив перевірку з 01.07.2016, тобто поза межами граничного строку, за який може бути проведена перевірка.

Представник позивача зазначив, що нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів встановлені умови та порядок проведення перевірок. Тому вважає, що невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, на думку представник позивача, у випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає безумовному визнанню протиправним та скасуванню.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у письмових поясненнях, представник відповідача просив суд відмовити в його задоволенні та вказував на обставини, які на його думку свідчать про те, що ГУ ДФС у Київській області під час винесення спірного наказу, проведення перевірки та прийняття оспорюваного податкового повідомлення - рішення, діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

В судове засідання з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив залишити позовні вимоги без задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Гришко Р. № 1576 від 30.07.2019 року «Про проведення документальної планової перевірки ТОВ «ІНТЕРФОМ» код за », на підставі п. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України вирішено провести документальну планову виїзду перевірку ТОВ «ІНТЕРФОМ» (код за ) з 14.08.2019 тривалістю 20 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.07.2016 по 30.06.2019 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Про проведення перевірки ТОВ «ІНТЕРФОМ» надіслано повідомлення ГУ ДФС у Київській області № 370 від 30.07.2019.

Наказом заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області Мартинюк О. № 182 від 10.09.2019 року «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ІНТЕРФОМ» код за » на підставі п. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України вирішено продовжити термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ІНТЕРФОМ» з 12.09.2019 тривалістю 10 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.07.2016 по 30.06.2019 з метою встановлення дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі направлень відповідача від 14.08.2019 №2258, 2259, 2260, 2261, 2262, 2263, згідно із ст. 20, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу №1576 від 30.07.2019 про проведення документальної планової виїзної перевірки та наказу №182 від 10.09.2019 про продовження терміну проведення перевірки, виданих відповідачем, працівниками ГУ ДФС у Київській області у період з 14.08.2019 по 25.09.2019 проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ІНТЕРФОМ».

За результатами проведеної планової перевірки складено акт № 101/10- 36-05-11/24593200 від 02.10.2019 Головного управління ДПС у Київській області «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ „Інтерфом" податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, валютного за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019» (далі також - акт перевірки).

Відповідно до акта перевірки встановлено порушення позивачем податкового законодавства, зокрема, ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР в результаті чого нарахована пеня.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2019, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 11 528 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 07 копійок.

Позивач, не погоджуючись із вказаним вище наказом на проведення перевірки та прийнятим за результатом перевірки податковим повідомленням-рішенням, вважаючи їх протиправними та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України і фактичних обставинах справи, звернувся з даним позовом до суду.

Позивач вважає протиправним вказаний наказ, оскільки право контролюючого органу на призначення документальних планових виїзних перевірок, за період, що виходить за межі 1095 днів з дня початку проведення перевірки, чітко обмежене статтею 102 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Відповідно до пп. 19-1.1.4, пп. 19-1.1.14 п. 19-1 ст.19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19- 3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій та інші.

З метою реалізації своїх функцій, згідно із п.п.20.1.4 гі.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки".

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно із п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

При цьому, відповідно до п. 77.4 ст.77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить про наступне: документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок; про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Тобто реалізація контролюючим органом перевірочних дій провадиться згідно відповідного наказу керівника цього органу та за наявності підстав для прийняття керівником контролюючого органу вказаного рішення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та спірного наказу, період діяльності, що перевіряється, визначений з 01 липня 2016 року по 30 червня 2019 року.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку (абзац перший пункту 102.1 статті 102 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1797-УІ1І від 21.12.2016).

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку (абзац другий пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України).

Чинна редакція п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України викладена в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» 21 грудня 2016 року № 1797-УІІІ згідно пункту 59 якого: у статті 102: в абзаці першому пункту 102.1: перше речення після слів "має право" доповнити словами "провести перевірку та".

З 01 січня 2017 року набули чинності зазначені зміни, внесені до ст. 102 Кодексу.

Тобто, з 01.01.2017 р. строки давності поширюються також на період, який може бути охоплений перевіркою.

Отже, діючою редакцією п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України встановлено обмежені строки давності як для проведення перевірки платника податків, так і строки давності визначення грошових зобов`язань, зокрема, за результатами проведеної перевірки платника податків.

При цьому, обчислення строків давності визначення грошових зобов`язань здійснюється з урахуванням граничного строку подання податкової декларації та строку прийняття податкового повідомлення- рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Обчислення строків давності проведення перевірки здійснюється з урахуванням дати прийняття наказу про проведення перевірки та дати початку перевірки, зазначеної у наказі про проведення перевірки.

За ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

П. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Проведення документальних перевірок є формою реалізації делегованих органу державної влади повноважень у сфері контролю за правильністю ведення платником податків бухгалтерського та податкового обліку

При цьому, рішення суб`єкта владних повноважень про проведення перевірки оформлюється наказом, приймається при здійсненні публічно-владних управлінських функцій та є обов`язковим для суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст. 94 Податкового кодексу України у разі недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної або фактичної перевірки застосовується адміністративний арешт майна платника податків.

Тобто реалізація контролюючим органом перевірочних дій провадиться згідно відповідного наказу керівника цього органу, який приймається із дотриманням встановленого законом порядку та за наявності підстав для прийняття керівником контролюючого органу вказаного рішення.

В силу вимог пункту 102.1 статті 102 ПК, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначить суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Отже, при нарахуванні податкових зобов`язань формою реалізації владних управлінських повноважень є юридичний факт прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, в той же час, при проведенні перевірки платника податків формою реалізації цих функцій є юридичний факт прийняття наказу про проведення перевірки.

Враховуючи приписи статті 102 Податкового кодексу України, відповідач мав право призначити проведення виїзної документальної планової перевірки за період з 31 липня 2016 року по 30 липня 2019 року, тобто за 1095 днів, що передують призначенню перевірки.

В той час, наказом Головного управління ДФС у Київській області від 30.07.2019 року № 1576 «Про проведення документальної планової перевірки ТОВ «ІНТЕРФОМ» код за » призначено проведення документальної планової перевірки ТОВ «ІНТЕРФОМ» за період діяльності з 01 липня 2016 по 30 червня 2019, тобто, з порушенням строків, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

В даному випадку дата прийняття оскаржуваного наказу і початок перевіряємого періоду перевищує 1095 днів.

Відповідачем були надані письмові пояснення, в яких зазначив про те, що зважаючи на конструкцію п. 102.1 ст. 102 Податковому кодексу України контролюючий орган може провести перевірку не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем подання податкової декларації.

Відповідачем було обрано граничну податкову декларацію з податку на прибуток за третій квартал 2016 року (граничний термін подання якої відповідно до ПК України 10.11.2016).

Станом на дату прийняття наказу на перевірку для визначення періоду який буду перевірятися, було обрано саме декларацію з податку на прибуток за третій квартал 2016 року (звітний період розпочинається з 01.07.2016 року).

Посилання відповідача є необгрунтованими, оскільки відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України строк подання податкової декларації визначає період для визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань, а граничний строк проведення перевірки.

Водночас, як встановлено судом, на підставі результатів проведеної перевірки відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2019, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 11 528 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 07 копійок.

З пояснень представника позивача слідує, що єдиною підставою протиправності як спірного наказу, так і податкового повідомлення-рішення є порушення відповідачем, визначеного законодавством граничного строку проведення перевірки. При цьому, представник позивача посилається постанову Верховного суду у справі №826/17123/18 від 21.02.2020.

Так, у цій постанові Верховний суд у складі КАС сформував наступний правовий висновок: «незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Тобто, Верховний суд вказує на необхідність встановлення судами зв`язку між порушенням відповідачем порядку проведення перевірки з протиправністю прийнятого за наслідками такої перевірки рішення.

У зв`язку із зазначеним, суд встановив, що позивач взагалі не вказував на невідповідність висновків перевірки об`єктивним обставинам чи вимогам законодавства. Позивач навіть не оскаржував висновків перевірки про порушення податкового законодавства.

Відтак порушення відповідачем граничного строку проведення перевірки не спричинило протиправність оскаржуваного рішення (податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2019).

Згідно з частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатньо доказів на підтвердження правомірності прийнятих ним наказу та рішення. Водночас доводи викладені у позові не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому вважає, що в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 14 вересня 2020 р.