Справа № 520/11986/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 р.Справа № 520/11986/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Мухін О.М.

представника відповідача Лисаков Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м.Харків, повний текст складено 06.02.2020, по справі № 520/11986/19

за позовом ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач, Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ), в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Євгена Сергійовича №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м.Харкова у справі №642/10787/13-ц;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Євгена Сергійовича ВП №57580101 від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., яку винесено при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного Харкова суду у справі №642/10787/13-ц;

- визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ щодо не закриття виконавчого провадження № 57580101, що заведене на примусове виконання постанови головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Євгена Сергійовича №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., що винесено при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/10787/13-ц;

- зобов`язати Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ завершити виконавче провадження № 57580101, що заведене на примусове виконання постанови головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Євгена Сергійовича №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 гри., що винесено при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/10787/13-ц;

- зобов`язати посадових осіб Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ надати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду та поновлено строк звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанов.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції Лисакова Євгена Сергійовича №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Харкові справі №642/10787/13-ц.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління Лисакова Євгена Сергійовича ВП №57580101 від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань частину сплаченого позивачем судового збору в розмірі 768,40 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із адміністративним позовом. Вказує, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" передбачено обовязок державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше ніж на наступний день з моменту закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу за однієї обов`язкової умови а саме: якщо на момент закінчення або повернення виконавчий збір не стягнуто навіть частково.

Позивачем надано пояснення, в яких він посилається на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.05.2016 у справі № 642/10787/13-ц з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" стягнуто суму залишку заборгованості за Кредитним договором № СМ-SМЕ701/272/2008 в розмірі 200342,27 дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ - 1601335,76 грн.); суму несплачених відсотків за користування кредиту в розмірі 13328,95 дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ - 106538,29 грн.); суму пені за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту в розмірі 1601335,00 грн., а всього на загальну суму заборгованості в розмірі 3 309 209,05 грн.

З ОСОБА_2 , як солідарного поручителя, стягнуто на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму залишку заборгованості за Кредитним договором №СМ- SМЕ701/272/2008 в розмірі 193982,27 дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ - 1550500,28 грн.); суму несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 13328,95 дол. США (за перерахуванням по курсу НБУ - 106538,29 грн.); суму пені за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту в розмірі 1601335,00 грн., а всього на загальну суму заборгованості в розмірі 3 258 373,57 грн. (а.с.9-10)

12.06.2017 на виконання вказаного рішення суду видані виконавчі листи у справі №642/10787/13-м про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

26.09.2017 на виконання вказаного виконавчого документу державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ відкрито виконавче провадження №54782948 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 (а.с.58-60)

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчий лист по справі №642/10787/13-ц, виданий 12.06.2017 Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 суми залишку заборгованості за кредитом на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перебував в провадженні Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ з 26.09.2017 по 02.11.2018 (а.с.55-97).

Проте, за період перебування (з 26.09.2017 по 02.11.2018) на виконанні у Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ виконавчого провадження №54782948 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 такий борг стягнуто не було.

30.10.2018 до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ надійшла заява від ТОВ "ОТП Факторинг Україна", в якій стягувач просить повернути виконавчий лист №642/10787/13-ц, виданий 12.06.2017 Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , без подальшого виконання (а.с.95).

02.11.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисаковим Є.С., на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", в межах виконавчого провадження №54782948 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.96-97).

В подальшому, з 14.01.2019 примусове виконання за виконавчим листом від 12.06.2017 №642/10787/13-ц здійснювалось приватним виконавцем ОСОБА_3 (а.с.14-16)

Разом з тим, 01.11.2018 головним державним виконавцем Лисаковим Є.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору №54782948, яку було зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (а.с.100).

02.11.2018 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57580101 про стягнення виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. за постановою №54782948 від 01.11.2018 (а.с.101, 141).

Матеріалами справи також підтверджено, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 у справі №642/10787/13-ц визнано нечинним рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року та закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

06.11.2019 ОСОБА_1 звернулась до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ із заявою, в якій повідомила про визнання нечинним рішення у справі №642/10787/13-ц та передання виконавчого листа №642/10787/13-ц на виконання приватному виконавцю, часткове виконання рішення суду та стягнення ним основної винагороди. Посилаючись на наведені обставини просила завершити виконавче провадження № 57580101 щодо стягнення з неї виконавчого збору у сумі 330920,90 грн. (а.с.13, 36-37, 42).

Крім того, постановою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 у справі №642/10787/13-ц визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи по справі № 642/10787/13-ц, видані Ленінським районним судом м. Харкова на підставі рішення цього ж суду від 24 травня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», правонаступником якого є ОСОБА_4 , заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2008 року у розмірі 3 309 209.05 грн. та судового збору у сумі 1827,00 грн. (а.с.124-128).

19.12.2019 Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ було отримано заяву ОСОБА_1 від 12.12.2019, в якій вона просила повторно завершити виконавче провадження № 57580101 щодо стягнення з неї виконавчого збору у сумі 330920,90 грн., посилаючись на визнання виконавчих листів у справі № 642/10787/13-ц такими, що не підлягають виконанню (а.с.122-123).

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про закриття виконавчого провадження № 57580101 відповідачем не були задоволені, вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 28.01.2020 вирішено питання щодо поновлення строку звернення до суду у даній справі, визнано поважними причини пропуску строку та поновлено строк звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанов. Зазначено, що постанова від 01.11.2018 про стягнення з позивачки виконавчого збору підлягає скасуванню, оскільки відсутні передбачені законом підстави для стягнення виконавчого збору у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню. Як наслідок, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., що винесена при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Харкові справі №642/10787/13-ц.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не закриття виконавчого провадження № 57580101 та зобов`язання відповідача завершити виконавче провадження №57580101, суд першої інстанції виходив з того, що дані позовні вимоги є похідними та належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов відповідача ВП№57580101 від 01.11.2018 та ВП №57580101 від 02.11.2018. Також суд відмітив, що не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у справі є визнання протиправними та скасування постанови головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Євгена Сергійовича №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., винесену при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м.Харкова у справі №642/10787/13-ц, та постанови №57580101 від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору. Також, позивачем заявлено позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ стосовно не закриття виконавчого провадження № 57580101 та щодо зобов`язання відповідача завершити виконавче провадження № 57580101.

Підставою для звернення до суду із даним позовом є той факт, що, незважаючи на визнання нечинним рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року у справі №642/10787/13-ц та визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів у даній справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3309209.05 грн. та судового збору у сумі 1827,00 грн., відповідачем не здійснено дій, спрямованих на завершення виконавчого провадження № 57580101 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. по основному виконавчому провадженню №54782948 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №642/10787/13-ц.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів перевіряючи оскаржувані постанови відповідача на відповідність наведеним вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, зазначає наступне.

Щодо доводів скаржника про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із п.1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, за приписами частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

В той же час колегія суддів відмічає, що відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів звертає увагу, що в обгрунтування поважності пропуску строку звернення із даним позовом до суду, ОСОБА_1 вказує на те, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору від 01.11.2018 та про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 02.11.2018 вона не отримувала, внаслідок чого була позбавлена можливості оскаржити їх в 10-денний строк з часу їх прийняття головним державним виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, постанови про відкриття виконавчого провадження, в чтому числі стосовно стягнення виконавчого збору, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про поштовий зв`язок" лист - це поштове відправлення у вигляді поштового конверта з вкладенням письмового повідомлення або документа, розміри і масу якого встановлено відповідно до законодавства України; пересилання поштових відправлень (поштових переказів) - сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень (поштових переказів); письмова кореспонденція - прості та рекомендовані листи, поштові картки, бандеролі, секограми та дрібні пакети; послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів; поштові відправлення - листи, поштові картки, бандеролі, секограми, дрібні пакети, міжнародні відправлення з оголошеною цінністю, посилки, прямі поштові контейнери, оформлені відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про поштовий зв`язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку.

Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Відповідно до пункту 2 Загальної частини Правил надання послуг поштового зв`язку, затведжених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила №270), рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення;

повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача;

розрахунковий документ - це документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку;

приймання поштового відправлення, поштового переказу - це виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення, поштового переказу, що подаються для пересилання;

вручення поштового відправлення, поштового переказу - це виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

Згідно із п.8 Загальної частини Правил №270 оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п.11 Загальної частини Правил №270 поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

На підтвердження направлення на адресу ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення судового збору від 02.11.2018 Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ надано до суду копію фіскального чеку від 08.11.2018 про направлення рекомендованого листа №590 (а.с.102).

Колегія суддів відмічає, що зі змісту Правил №270 вбачається, що рекомендоване поштове відправлення може бути направлене як з повідомленням про вручення, так і без нього. Також, рекомендоване поштове відправлення може бути направлене з описом вкладення. При цьому, бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках, а працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Таким чином, копія фіскального чеку є лише розрахунковим документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, а вміст поштового відправлення може бути підтверджено саме описом вкладення, на бланку якого працівник поштового зв`язку, після перевірки відповідності вкладення опису, розписується і проставляє відбиток календарного штемпеля

Враховуючи вищевикладене, наданий відповідачем фіскальний чек підтверджує лише направлення на адресу особи з прізвищем " ОСОБА_1 " певного поштового відправлення, проте не підтверджує, які саме документи, зокрема, лист, було вкладено до такого відправлення та направлено на адресу отримувача.

Крім того, Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ не надано будь-яких доказів направлення на адресу ОСОБА_1 постанови про стягнення виконавчого збору від 01.11.2018.

Враховуючи вищевикладене, Міжрайонним ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ не доведено достатніми, однозначними та беззаперечними доказами направлення на адресу ОСОБА_1 оскаржуваних постанов після їх винесення як у листопаді 2018 року, так і до часу звернення ОСОБА_1 із позовом до суду.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач знала про наявність таких постанов з огляду на здійснення відрахувань із її заробітної плати в рахунок стягнення за виконавчим провадженням №57580101 до виплати суми виконавчого, оскільки в цей же період приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. із ОСОБА_1 здійснювалось стягнення заборгованості на підставі виконавчого листа у справі №642/10787/13-ц, в тому числі здійснювалось стягнення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження №58080680 (а.с.14-16).

Зазначене свідчить про наявність підстав у позивача вважати відрахування із заробітної плати такими, що спрямовані саме на погашення заборгованості в межах виконавчого провадження, яке здійснювалось приватним виконавцем.

В свою чергу, ОСОБА_1 вказує, що дізналась про існування саме оскаржуваних постанов від 01.11.2018, 02.11.2018 та окремого виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору лише із листа КП "Жилкомсервіс" від 29.10.2019, яким їй було повідомлено про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим провадженням №57580101 до виплати суми виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. До даного листа було додано копію постанови головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ про звернення стягненя на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.12.2018 ВП №57580101 (а.с.18-20, 41).

Враховуючи вищевикладені обставини в сукупності та відсутність беззаперечних та однозначних доказів направлення відповідачем на адресу позивача оскаржуваних постанов, відповідачем не доведено направлення на адресу ОСОБА_1 оскаржуваних постанов протягом 2018-2019 років - до 29.10.2019.

Даний адміністративний позов ОСОБА_1 направила до суду поштою 08.11.2019, тобто протягом 10 днів з часу, коли дізналася про порушення своїх прав.

Отже, зазначені обставини свідчать про поважність пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду із даним позовом та вжиття позивачем негайних заходів для оскарження постанов державного виконавця від 01.11.2018 та від 02.11.2018 протягом 10 днів з часу, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

Щодо оскаржуваних постанов №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. та ВП №57580101 від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ЗаконуУкраїни від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ) є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1404-VІІІ (тут і далі - в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов від 01.11.2018 та від 02.11.2018) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями п.1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.45 розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Таким чином, з аналізу змісту положень статей 26 та 45 Закону №1404-VIII випливає, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29 травня 2020 року у справі №826/7708/17.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що винятком з цього правила є випадки, передбачені положеннями ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII.

Так, відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, якщо стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум достатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, але недостатньо для сплати виконавчого збору, його стягнення продовжується на загальних підставах.

Отже, не стягнута сума виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29 травня 2020 року у справі №826/7708/17.

Разом з тим, постанову про стягнення виконавчого збору, крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а.

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2018 до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ надійшла заява від ТОВ "ОТП Факторинг Україна", в якій стягувач просить повернути виконавчий лист №642/10787/13-ц, виданий 12.06.2017 Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , без подальшого виконання (а.с.95).

02.11.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисаковим Є.С., на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", в межах виконавчого провадження №54782948 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.96-97).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Колегія суддів відмічає, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII винесено державним виконавцем 02.11.2018, а оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору винесено державним виконавцем 01.11.2018, тобто, до повернення виконавчого документа стягувачу.

Системний аналіз ч.3 ст.40 дає підстави дійти висновку, обовязковою умовою прийняття постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанову №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. винесено головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисаковим Є.С. до настання підстав, передбачених ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, а тому постанова є протиправною.

Також колегія суддів вважає необхідним відмітити наступне.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З огляду на вказане, за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Згідно із ч.5 ст.37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.27 Закону № 1404-VІІІ у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже, законодавець передбачив право стягувача, у випадку повернення виконавчого документа, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

При цьому, також передбачено можливість стягнення виконавчого збору при такому повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання.

Як наслідок, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Разом з тим слід враховувати, що детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) та розробленою відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Виходячи зі змісту норм наведеної вище Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише із суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а не від загальної суми боргу. Тобто, стягнення виконавчого збору прямо залежить від того, наскільки фактично виконано рішення в примусовому порядку.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2020 року у справі № 2540/3203/1 та постановах Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі №805/4538/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №480/2853/19.

Матеріалами справи підтверджено, що фактично за період перебування (з 26.09.2017 по 02.11.2018) на виконанні у Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ виконавчого провадження №54782948 щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 такий борг стягнуто не було.

За таких обставин, прийняття державним виконавцем постанови №54782948 від 01.11.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. є протиправним, оскільки, розмір виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого боргу.

Крім того, колегія суддів відмічає, що на час звернення ОСОБА_1 до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ із заявою від 06.11.2019 ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 у справі №642/10787/13-ц визнано нечинним рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 травня 2016 року.

В подальшому, постановою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 у справі №642/10787/13-ц визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи по справі № 642/10787/13-ц, видані Ленінським районним судом м. Харкова на підставі рішення цього ж суду від 24 травня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2008 року у розмірі 3 309 209.05 грн. та судового збору у сумі 1827,00 грн. (а.с.124-128).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч.7 ст.27 Закону № 1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

За таких обставин, враховуючи їх в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Євгена Сергійовича №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м.Харкова у справі №642/10787/13-ц.

Щодо постанови головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Є.С. №57580101 від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.5 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Враховуючи, що постанова головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Є.С. №54782948 від 01.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 330920,90 грн. підлягає скасуванню, то і постанова головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ Лисакова Є.С. №57580101 від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору також підлягає скасуванню.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідачем наведено доводи незгоди із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 саме в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . Однак, не наведено доводів стосовно незгоди із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 переглядається судом апеляційної інстанції саме в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року по справі № 520/11986/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 16.09.2020 року