Справа № 480/2903/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 р. Справа № 480/2903/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - Потураєва С.В.,

представника відповідача, третьої особи - Фадєєва В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень в частині,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської міської ради (далі - відповідач, СМР), третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради №1943-МР від 19.12.2012 «Про затвердження містобудівної документації «Проект внесення змін до генерального плану міста Суми» та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 №139-МР» в частині віднесення земельної ділянки з кадастровим номером: :22:001:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на схемі розташування міста в системі розселення, на Основному кресленні (Зміни до генерального плану) до території установ і підприємств обслуговування;

- визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР «Про затвердження містобудівної документації «План зонування міста Суми» в частині віднесення земельної ділянки з кадастровим номером: :22:001:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на Схемі зонування території до території торговельної зони Г-6.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, з кадастровим номером :22:001:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2020, копією витягу з ДРРП про реєстрацію права власності.

У квітні 2020 року позивач звернулась до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради із заявою та ескізом намірів забудови земельної ділянки про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Однак, 15.04.2020 листом Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради №58/08.01-13 позивачеві було відмовлено у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Підставою для відмови у видачі будівельного паспорту стала невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, а саме: невідповідність містобудівній документації за функціональним призначенням, зокрема, генеральному плану м. Суми зі змінами, внесеними рішенням Сумської міської ряди від 19.12.2012 №1943-МР та плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 року №2180-МР, з урахуванням яких земельна ділянка належить до зони Г-6 - території торговельної зони, де будівництво садибних житлових будинків з присадибними ділянками не передбачено.

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, вважає, що така відмова порушує її право власності, оскільки позбавляє можливості вільно користуватися земельною ділянкою, а Сумська міська рада зобов`язана була врахувати приватні інтереси власників земельної ділянки з кадастровим номером :22:001:0023, цільове призначення якої не змінилось, при прийнятті оскаржуваних рішень.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

У відзиві на позовну заяву (а.с.53-58), відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що Сумська міська рада як орган місцевого самоврядування має повноваження і право затвердити і оновити Генеральний план м. Суми та затвердити План зонування м. Суми. З посиланням на Закон України «Про основи містобудування» відмічає, що законодавець передбачив, що містобудівна діяльність здійснюється органами місцевого самоврядування з метою створення та підтримання повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, навіть всупереч приватним інтересам, передбачивши для цього можливість викупу (вилучення) земельної ділянки, що не є порушенням права власності, а одним із механізмів забезпечення реалізації суспільної необхідності та для формування повноцінного життєвого середовища.

Наголошує, що при розробленні Плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням XXVII сесії Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР, відповідно до якого земельна ділянка позивача віднесена до зони Г-6, були проведені громадські слухання щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проекту містобудівної документації «План зонування території міста Суми». Також були проведені громадській слухання щодо врахування громадських інтересів змін до генерального плану міста Суми, що підтверджено постановою Зарічного районного суду м. Суми від 18.05.2013 у справі №591/2224/13-а.

З посиланням на експертний звіт щодо розгляду містобудівної документації (позитивний), відмічає, що відповідач, як орган місцевого самоврядування мав повноваження оновити Генеральний план м. Суми та затвердити План зонування м. Суми та при цьому було дотримано взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів, зокрема, шляхом громадських слухань.

У додаткових поясненнях (а.с.91-94) представник відповідача вказує на те, що відповідно до Плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР, земельна ділянка позивача з кадастровим номером :22:001:0023 знаходиться в зоні Г-6 «Торгівельні зони», де будівництво садового будинку не передбачено.

Також відмічає, що ще до реєстрації земельної ділянки, проведеної 16.04.2009 відповідно до викопіювання з Генерального плану м. Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 19.02.2002 №139-МР земельна ділянка з кадастровим номером :22:001:0023 перебувала на «Території багатоквартирної житлової забудови», а не як не для будівництва садового будиночку.

У зв`язку з цим вважає, що положення ч.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки згідно ч.4 ст. 26 цього ж Закону, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Представником позивача були подані додаткові пояснення (а.с.110-112) разом з наданими додатковими доказами, в яких представник відмітив, що державний акт на земельну ділянку, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності, доводять законність отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :22:001:0023 для цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Наголошує, що ще до прийняття оскаржуваних рішень вже були розроблені містобудівні обґрунтування та генеральний план, які мали бути враховані відповідачем при розробленні наступної містобудівної документації.

У підготовчому судовому засіданні 01.06.2020 задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву до 13.08.2020 для надання додаткових доказів.

Ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання від 13.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.09.2020.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача та третьої особи проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях по суті справи.

Суд, заслухавши представників учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно рішення Сумської міської ради від 19.12.2012 №1943-МР (а.с.97) внесені зміни до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 №139-МР.

Рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР (а.с.96) затверджено містобудівну документацію «План зонування території міста Суми».

07.03.2020 ОСОБА_1 було придбано у власність земельну ділянку площею 0,1000га, з кадастровим номером :22:001:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2020 серії НОІ 206433 (а.с.13-14), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15), копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.16-20).

Земельна ділянка була придбана у ОСОБА_2 , який, у свою чергу, згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2016, придбав земельну ділянку у першого власника - ОСОБА_3 (а.с.44), якому дана земельна ділянка належала на праві власності згідно державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №363486, виданим 16.04.2009 Управлінням Держкомзему у місті Суми на підставі рішення Сумської міської ради від 04.07.2008 №1707-МР (а.с.113,143).

Згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.02.2019 №91 було змінено адресу земельної ділянки з кадастровим номером :22:001:0023 - з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 (а.с.151-152).

08 квітні 2020 року позивач звернулась до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради із заявою про видачу їй будівельного паспорту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , надавши при цьому, передбачений Порядком видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103, пакет документів (а.с.21-41).

15.04.2020 листом за №58/08.01-13 (а.с.42) Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради повідомило позивача про те, що їй відмовлено у видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Підставою для відмови у видачі будівельного паспорту стала невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, а саме невідповідність містобудівній документації за функціональним призначенням території, зокрема, відповідно до генерального плану м. Суми зі змінами, внесеними рішенням Сумської міської ряди від 19.12.2012 №1943-МР та плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР, зазначена земельна ділянка належить до зони Г-6 - території торгової зони, де будівництво садибних житлових будинків з присадибними ділянками не передбачено.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :22:001:0023, власником якої є позивач, рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР «Про внесення змін до Генерального плану міста Суми» та рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР про затвердження «Плану зонування території міста Суми», на схемі розташування міста в системі розселення, на Основному кресленні (Зміни до генерального плану) віднесена до території установ і підприємств обслуговування (а.с.106-107) та на Схемі зонування території «План зонування території міста» - до території торговельної зони Г-6 (а.с.108-109).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно приписів статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі по тексту - Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності») генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Статтею 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Статтею 328 цього Кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засідання позивач набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:001:0023 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.03.2020 серії НОІ 206433 (а.с.13-14).

За приписами статті 319 Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами 1, 2 ст. 375 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

У відповідності до ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У статті 90 Земельного кодексу України встановлені права власників земельних ділянок, згідно якої власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; самостійно господарювати на землі та ін.

Із наведених правових норм вбачається, що віднесення належної ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки до території установ і підприємств обслуговування та торгівельної зони (Г-6), що забороняє капітальне будівництво, порушує її право приватної власності на землю щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, будувати житловий будинок та інші будівлі і споруди, самостійно господарювати на землі, тобто, використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка належать позивачеві, вона має цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.16).

За приписами статей 18,19,20 Земельного кодексу України цільове призначення земельної ділянки визначається у відповідності до категорії земель, серед яких виділяють, у тому числі, землі житлової та громадської забудови, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У відповідності до ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно із ст.3 Закону України «Про Державний земельний кадастр», одним із основних принципів ведення державного земельного кадастру є об`єктивність, достовірність та повнота відомостей у Державному земельному кадастрі.

Стаття 20 вказаного Закону встановлює статус відомостей Державного земельного кадастру. У відповідності до цієї статті, відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

За приписами ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно частин 2, 3 ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. Зонування території здійснюється, зокрема, з урахуванням попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Відтак, виходячи із вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зміни до генерального плану міста, повинні вноситися за умови повного врахування попереднього генерального плану та іншої містобудівної документації, що була розроблена з урахуванням функціонального призначення окремої території, існуючої інфраструктури, потреб населення та інших факторів.

За наведених норм, суд доходить висновку про те, що відповідач, при розробленні змін до Генерального плану міста Суми, який був затверджений рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР, та прийнятті рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180, повинен був враховувати основні креслення існуючого Генерального плану міста Суми, затвердженого в 2002 році, з урахуванням рішення від 04.07.2008 №1707-МР, яким передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :22:001:0023, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.143-144).

Посилання представника відповідача на те, що при внесенні змін до Генерального плану м.Суми, у відповідності до вимог законодавства, Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради було проведено процедуру громадських слухань щодо врахування громадських інтересів при внесенні змін до Генерального плану міста Суми (а.с.71-83), суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не зазначено яким чином під час вказаних громадських слухань були враховані саме ПРИВАТНІ інтереси власника земельної ділянки, власником якої є позивач, оскільки, відповідно до п.4 ч.1 ст. 2 Закону України ««Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, передбачає взаємоузгодження під час планування і забудови територій не лише державних, громадських, а й ПРИВАТНИХ інтересів, крім того, відповідно до ст. 17 зазначеного ж Закону генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та ПРИВАТНИХ інтересів. Наданий експертний звіт щодо розгляду містобудівної документації (позитивний) (а.с.84-87) не спростовує зазначеного та не підтверджує, того факту, що були враховані приватні інтереси власника земельної ділянки з її цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Доводи представника відповідача з посиланням на абз.6 ч.2 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є необґрунтованими, оскільки предметом спору у даній справі є не питання вилучення (викупу) земельних ділянок, а правомірність прийняття оскаржуваних рішень, якими таку містобудівну документацію затверджено (внесено зміни).

Щодо посилань представника відповідача на те, що ще до реєстрації земельної ділянки (16.04.2009) відповідно до викопіювання з Генерального плану м. Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 19.02.2002 №139-МР земельна ділянка з кадастровим номером :22:001:0023 перебувала на «Території багатоквартирної житлової забудови», а не як не для будівництва садового будиночку, а тому позивач, з урахуванням вимог ч.4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не мав права здійснювати будівництво садового будиночка, суд відмічає, що відповідно до висновків Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 26.12.2007 та від 20.08.2008 (а.с.123,146), які містяться в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ІЗ ЗЕМЕЛЬ ЖИТЛОВОЇ ТА ГРОМАДСЬКОЇ ЗАБУДОВИ (а.с.115-140) та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права на земельну ділянку (а.с.141-150) земельна ділянка у відповідності до генерального плану м. Суми, іншої містобудівної документації за функціональним призначенням МОЖЕ БУТИ використана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ЩО НЕ СУПЕРЕЧИТЬ основним положенням генерального плану м. Суми.

Відтак, зазначені вище доводи представника відповідача та третьої особи, суд не приймає до уваги. При цьому, судом враховано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пайл Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (рішення від 23 жовтня 1991 року), згідно якого концепція «правомірних очікувань» полягає в тому, що в особи, якщо вона дотрималась усіх вимог законодавства, виникають правомірні очікування, тобто особа має усі підстави вважати, що рішення уповноваженого органу є дійсним, та розраховувати на певний стан речей. Таким чином, позивач, як власник земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням, мав всі підстави правомірно очікувати права користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, будувати житловий будинок та інші будівлі і споруди, самостійно господарювати на землі, тобто, використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на все вищевикладене, відповідач не довів правомірності своїх рішень в оскаржуваних частинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що оскаржувані рішення відповідача, в частині що стосуються земельної ділянки позивача, не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, прийняті без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання їх протиправними та нечинними в частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 264 та ч. 1 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України , на яку посилається представник відповідача, дійсно передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у цій справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, який прийняв оскаржувані рішення з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 1681,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сумської міської ради (40000, м.Суми, майдан Незалежності, буд.2, ), третя особа - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (40000, м.Суми, вул.Воскресенська, буд.8А, ) про визнання протиправними та нечинними рішень в частині - задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради від 19 грудня 2012 року № 1943-МР «Про затвердження містобудівної документації «Проект внесення змін до генерального плану міста Суми» та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 № 139-МР» в частині віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :22:001:0023 за адресою: АДРЕСА_1 на Схемі розташування міста в системі розселення, на Основному кресленні (Зміни до генерального плану) до території установ і підприємств обслуговування.

Визнати протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради від 06 березня 2013 року № 2180-МР «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Суми»» в частині віднесення земельної ділянки з кадастровим номером :22:001:0023 за адресою: АДРЕСА_1 на Схемі зонування території до території торговельної зони Г-6.

Відповідно до ч.1 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язати Сумську міську раду опублікувати резолютивну частини даного рішення суду у виданні, у якому вказані оскаржувані рішення Сумської міської ради були офіційно оприлюднені, після набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40000, ) суму судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2020.

Суддя І.Г. Шевченко