Справа № 160/7694/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року Справа № 160/7694/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати період знаходження на інвалідності з 01.04.2008 року по 21.05.2020 року до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, з урахуванням кратності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати період роботи на прямих професіях на підземних роботах повний робочий день з 18.08.2004 року по 31.03.2008 року до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, з урахуванням кратності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням часу знаходження на інвалідності відповідно до заяви від 21.05.2020 року.
Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що в наслідок отриманої ним травми на виробництві, позивачу встановлено другу групу інвалідності з втратою працездатності 80 %. Рішенням комісії МСЄК позивачу обмежена праця до надомної. Зазначено, що інвалідність, яку отримав позивач на шахті, не дала йому можливості фактично відпрацювати на підземних роботах в шахті, та отримати необхідний стаж.
З такими підставами відмови в призначені пенсії позивач не згоден та вважає, що він має достатній пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, позивач вважає, що в силу ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», час перебування на інвалідності слід зарахувати до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах з застосуванням роз`яснень Міністерства Соцполітики населення України від 20.01.1992 №8, та зазначає, що не призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, погіршує його матеріальне становище.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
04.08.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні з 01.04.2008 року та отримує пенсію по інвалідності від нещасного випадку на виробництві відповідно до заяви про призначення пенсії від 01.04.2008 року. Вказав, що 21.05.2020 року до Головного управління позивачем було надано заяву на призначення пенсії на пільгових умовах згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року.
Згідно ч.3 ст.114 вказаного Закону, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничо рятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотах, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень),
- за умови, якщо вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.
Відповідно до ст. 24 Закону, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідач зазначив, що стаж роботи позивача в підземних умовах, який враховується для визначення права на пільгову пенсію незалежно від віку відповідно до статті 114 Закону станом на 21.05.2020 року складає 9 років 8 місяців 5 днів та 12 років 16 днів знаходження на інвалідності від трудового каліцтва, що, на думку відповідача, недостатньо для призначення пільгової пенсії (меньше 25 років).
Щодо зарахування періоду перебування на інвалідності від нещасного випадку на виробництві з 01.04.2008 року по 21.05.2020 року у кратному обчисленні, відповідач зазначив, що позивач протягом періоду з 01.04.2008 року по 21.05.2020 року безпосередньо не працював на підземних роботах, отже, зарахувати зазначений період у кратності не має законних підстав.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні з 01.04.2008 року та отримує пенсію по інвалідності від нещасного випадку на виробництві відповідно до заяви про призначення пенсії від 01.04.2008 року.
Відповідно до розпорядження № 266-к від 02.04.2008р., в зв`язку з отриманням травми на виробництві, позивач звільнений за ст. 40 п.2 Кзот України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. Факт пошкодження здоров`я на виробництві, підтверджується копією Акту №24 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 08.10.2007р., долученою до матеріалів справи.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок отриманої травми на виробництві позивачу встановлено другу групу інвалідності з втратою працездатності 80 %. Рішенням комісії МСЄК позивачу обмежена праця до надомної. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, позивачу обмежена праця до надомної.
21.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону №1058 з урахуванням також часу знаходження на інвалідності, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 01.01.2016р.) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.
При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» знижується на 1 рік.
Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).
Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідна гарантія встановлена і положеннями частини 4 статті 9 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Отже, законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до абз.10 ч. 3 ст. 24 Закону 1058, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Таким чином, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням як до, так і після 1 січня 2004 року зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно з п. 3 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Приписами п. 13 Порядку № 18-1 управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднані управління приймають документи, необхідні для підтвердження стажу роботи, перевіряють правильність їх оформлення, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж, фіксують та засвідчують виявлені розбіжності та не пізніше трьох робочих днів з дня надходження заяви про підтвердження стажу роботи направляють до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Відповідачем зараховано пільговий стаж роботи позивача в підземних умовах, який враховується для визначення права на пільгову пенсію незалежно від віку відповідно до статті 114 Закону станом на 21.05.2020 року та складає 9 років 8 місяців 5 днів та 12 років 16 днів знаходження на інвалідності від трудового каліцтва
Як встановлено судом, нещасний випадок на виробництві підтверджений актом №24 від 08.10.2007р. про нещасний випадок.
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював в ПАТ «Павлоградвугілля» шахта «Павлоградська» на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах:
- 28.07.1998 - 21.09.1998 роки - учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті (00 років 01 місяць 23 днів - зараховується до пільгового стажу без кратності);
- 21.09.1998 - 18.08.2004 роки - підземним гірничим робітником з повним робочим днем в шахті (05 рік 10 місяців 27 днів - зараховується до пільгового стажу без кратності);
- 18.08.2004 - 31.03.2008 - підземним гірничим очисного вибою з повним робочим днем в шахті (03 років 07 місяців 04 днів - зараховується до пільгового стажу в кратності);
- 31.03.2008р. по 21.05.2020р. - інвалідність (12 років 01 місяців 21 днів - зараховується до пріоду роботи на провідних професіях в кратності).
На підтвердження загального та пільгового стажу, окрім трудової книжки, позивачем була нада копія довідки від 20.04.2008 № 19, яка уточнює пільговий характер роботи позивача за час роботи на шахті «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля».
Період перебування позивача на інвалідності з 31.03.2008 - 1.05.2020 (12 років 01 міс 21 днів) у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджено довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 626135 від 26.11.2019р. (видана повторно), а також записом в трудовій книжці.
Як вже встановлено судом, з 01.04.2008 року позивачу призначено та він отримує пенсію по інвалідності від нещасного випадку на виробництві.
Крім того, суд зазначає, що відповідач не заперечує факт перебування позивача на інвалідності, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.
Таким чином, пільговий стаж з врахуванням кратності складає: 00 рік 01 місяць 23 днів +05 років 10 місяців 27 днів +04 роки 04 місяці 04 дні+ 15 років 01 місяць 21 день = 25 років 05 місяців 22 днів, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8, працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавших повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:
- кожного повного року гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату за 1 рік роботи 3 місяці.
Таким чином, відповідач безпідставно не використав коефіцієнт 1,3 згідно роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8, оскільки час перебування позивача на інвалідності підлягає включенню до стажу за провідними професіями та надають право на збільшення часу роботи за цими професіями.
На підставі викладеного вище, при наявності записів в трудовій книжці, та враховуючи, що період знаходження позивача на інвалідності з 01.04.2008 року по 21.05.2020 року та період роботи на прямих професіях на підземних роботах повний робочий день з 18.08.2004 року по 31.03.2008 року зараховуються до пільгового стажу в кратності з урахуванням норм права та роз`яснень Міністерства Соцполітики від 20.01.1992 № 8, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправною.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.12.2019 року у справі №185/8991/16-а (2-а/185/49/17).
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням часу знаходження на інвалідності відповідно до заяви від 21.05.2020 року, суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Крім того, відповідач має враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних відносинах, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з формальних підстав порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Так, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.2018 у справі №826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.
Враховуючи, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії було недостатність пільгового стажу у зв`язку із незарахуванням періоду перебування його на інвалідності від нещасного випадку на виробництві з 01.04.2008 року по 21.05.2020 року у кратному обчисленні, та суд встановив протиправність відмови органу пенсійного фонду у зарахуванні такого періоду у трикратному розмірі до пільгового стажу при обчисленні пенсії, а також з урахуванням того, що відносно інших періодів відповідачем заперечень зазначено не було, суд вважає належним способом захисту, в даному випадку, буде задоволення вимог позову в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням часу знаходження на інвалідності відповідно до заяви від 21.05.2020 року.
Такі дії суду не матимуть наслідком втручання суду у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підсумовуючи викладене, позовна заява підлягає задоволенню у обраний позивачем спосіб захисту.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 період знаходження на інвалідності з 01.04.2008 року по 21.05.2020 року до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, з урахуванням кратності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 період роботи на прямих професіях на підземних роботах повний робочий день з 18.08.2004 року по 31.03.2008 року до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах, з урахуванням кратності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням часу знаходження на інвалідності відповідно до заяви від 21.05.2020 року.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник