Справа № 160/9253/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2020 року Справа № 160/9253/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Українки в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10.08.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду Українки в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з 09.06.2020 року.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 09 червня 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», виходячи з розрахунку складових заробітної плати у відповідності до абз. 1,2,6, п.4 та п.6 Порядку призначення пенсій деяким категорія осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 року №622 із змінами та доповненнями для обчислення пенсії держслужбовця у середніх розмірах виплат, з яких було сплачено ЄСВ за травень місяць 2020 року та з урахуванням всіх складових заробітної плати, з яких було сплачено ЄСВ.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 09.09.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04.09.2020 року представником відповідача подано письмовий відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернулась до управління із заявою від 09.06.2020 року щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», проте їй було відмовлено в цьому оскільки посада працівників органів державної податкової служби, які мали спеціальне звання, яку обіймала позивач, не віднесена до відповідних категорій посад державних службовців до 03.10.2013 року. Крім того, надані позивачем довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця видані станом на травень 2020 року, а не на день звернення за призначенням пенсії 09.06.2020 року, а тому не можуть бути взяті до уваги при призначенні пенсії. На підставі викладеного у задоволенні позову просили відмовити.
11.09.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності та необґрунтованості відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії на підставі Закону України «Про державну службу».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
У правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у рішенні від 04 квітня 2018 року (зразкова справа №822/524/18) зазначено, що після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року (чинного до 01 травня 2016 року)- далі Порядок №283 визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України.
З наданої до позовної заяви копії трудової книжки вбачається, що позивач з 10.09.1982 року по 22.02.1993 року працювала на посаді ревізора контрольно-ревізійного відділу робітничого постачання ВО «Павлоградвугілля» Держвугілляпром МВП УРСР.
З 02.03.1993 року позивач працювала за переводом в державній податковій інспекції по місту Тернівка Дніпропетровської області та у подальшому в податкових інспекціях та адміністраціях до 12.04.2014р.
Верховний Суд в постанові від 03 липня 2018 року у справі №569/350/17 дійшов висновку, що незалежно від того, чи працювала особа станом на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-VIII на держслужбі, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови - у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Враховуючи, що у позивача станом на 27 травня 2020 року виникло право на призначення пенсії державного службовця, вона має необхідний страховий стаж роботи, та має не менш як 20 років стажу державної служби, то вона набула право на призначення пенсії державного службовця, а тому відмова відповідача у призначенні їй пенсії є протиправною.
Щодо відмови у прийняття наданих позивачем довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, то суд також вважає необґрунтованою таку відмову з наступних підстав.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями. - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою Правління ПФУ від 17.01.2017 року № 1-3 затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у врахуванні цих довідок, як з підстави не віднесення посад позивача до посад державної служби, так і з підстави невідповідності довідок встановленому зразку.
В обґрунтування заперечень, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, відповідно до ст.ст. 73, 74,76 КАС України, які свідчать про те, що позивачка не має право на призначення пенсії державного службовця.
Отже, відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для відмови в призначенні пенсії державного службовця, тобто порушено право позивача на отримання пенсії, яке підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в повному обсязі.
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що в рамках даного адміністративного спору слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з 09.06.2020 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 09 червня 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», виходячи з розрахунку складових заробітної плати у відповідності до абз. 1,2,6, п.4 та п.6 Порядку призначення пенсій деяким категорія осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 року №622 із змінами та доповненнями для обчислення пенсії держслужбовця у середніх розмірах виплат, з яких було сплачено ЄСВ за травень місяць 2020 року та з урахуванням всіх складових заробітної плати, з яких було сплачено ЄСВ.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 27851982 від 07.08.2020 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з 09.06.2020 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09 червня 2020 року пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», виходячи з розрахунку складових заробітної плати у відповідності до абз. 1,2,6, п.4 та п.6 Порядку призначення пенсій деяким категорія осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 року №622 із змінами та доповненнями для обчислення пенсії держслужбовця у середніх розмірах виплат, з яких було сплачено ЄСВ за травень місяць 2020 року та з урахуванням всіх складових заробітної плати, з яких було сплачено ЄСВ.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець