Справа № 280/2879/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 вересня 2020 року Справа № 280/2879/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікова Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування припису та постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати: припис відповідача про усунення виявлених порушень №ЗП3322/573/АВ/П від 24.10.2019, постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3322/573/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019.

Ухвалою суду від 04.05.2020 відкрито провадження у адміністративній справі №280/2879/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.06.2020.

02.06.2020 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 25.06.2020.

25.06.2020 протокольною ухвалою закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 27.08.2020.

27.08.2020 позивачем подано клопотання (вх. № 39462), яким просить розглядати справу без участі його представника у письмовому провадженні. Просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представником відповідача подано клопотання (вх. № 39460 від 27.08.2020), яким просить розглянути праву по суті без участі відповідача у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів справи.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач допустив порушення порядку проведення перевірки, та складання та вручення акту та припису, порушено право на подачу доказів та зауважень. Звертає увагу на відсутність затвердженої уніфікованої форми акту та припису, які б відповідали останній діючій Методиці. Звертає увагу, що використана відповідачем форма акту та припису була затверджена наказом Мінсоцполітики №1338 від 18.08.2017 на виконання п.24 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою КМУ від 26.04.2017 №295. Однак вказаний Порядок на момент складання акту та припису вже був визнаний нечинним постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17 від 14.05.2019. Вважає, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України, зроблені на підставі припущень. Вважає, що відповідачем протиправно накладено на позивача штраф. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнає з підстав, викладених у відзиві (вх. №23290 від 20.05.2020). В обґрунтування заперечень посилався на те, що Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі та у межах повноважень у спосіб, що прямо передбачений чинним законодавством України. В ході інспекційного відвідування позивача, за результатами якого складено Акт від 24.10.2019 №ЗП3322/573/АВ встановлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допуск до роботи працівників без укладення трудового договору. Зважаючи на виявлені в ході перевірки порушення, відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗП3322/573/АВ/П від 24.10.2019 та постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП3322/573/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019. З огляду на викладене вважає, що прийняті рішення є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам закону. Тому просить у позові відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

11.10.2019 року заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ № 1833 "Про проведення заходу державного нагляду», зокрема на підставі інформації отриманої із Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (Василівський відділ обслуговування громадян) від 03.10.2019 №14212-08 про роботодавців в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів, яким наказано забезпечити організацію та проведення заходу державного нагляду (контролю) (інспекційне відвідування) ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю у термін по 25.10.2019 (т.2 а.с. 222 зворотній бік).

Крім того, 11.10.2019 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення №3322 на проведення з 15.10.2019 по 25.10.2019 інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 223 т.2).

За результатами інспекційного відвідування 24.10.2019 складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП3322/573/АВ, згідно з Розділом ІІІ якого виявлені зокрема наступне порушення:

" -Під час проведення інспекційного заходу на ФОП ОСОБА_1 з питань порядку укладення трудових відносин встановлено, що протягом 2018 року та 2019 року 11 фізичних осіб були допущені до роботи без укладення трудового договору, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12

-Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридчних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності приватного підприємця є прісноводне рибальство ( КВЕД 03.12).

-Проте, для виконання робіт, відповідно до підприємницької діяльності, не укладено жодного трудового договору. Однак, особи, які виконували роботи за господарською діяльністю підприємця приймались за цивільно-правовими договорами (далі - Договори).

-Слід зазначити, що відповідно до наданого ФОП ОСОБА_1 Дозволу № 107-0177-2019/ЗП на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах виданного Управлінням Державного агенства рибного господарства у Запорізькій області від 11.02.2019 року визначена назва рибогосподарського водного об`єкту - Каховське водосховище та наявність у ФОП ОСОБА_1 рибальських суден ( плавзасобів) -Баркаси промислові: ЯЗП №№0709, 0710, 3658 (власні) 3314, 3316, 3317 (оренда,фрахт), а також дозволені до використання знаряддя лову: дрібновічкові та крупновічковіі сітки ; та інше.

-Під час перевірки змісту наданих Договорів було встановлено, що всі вони ідентичні.

-Протягом 2018 та 2019 років підприємець майже щомісячно переукладав Договори цивільно-правового характеру: з ОСОБА_2 - 8 разів, ОСОБА_3 - 16 разів, ОСОБА_4 - 16 разів, ОСОБА_13 - 16 разів, ОСОБА_6 -18 разів, ОСОБА_7 - 15 разів, ОСОБА_8 -15 разів, ОСОБА_9 - 13 разів, ОСОБА_10 -9 разів, ОСОБА_11 - 4 рази, та ОСОБА_12 - 4 рази

-Тобто, фізичні особи повинні були систематично виконувати певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи та мали постійний характер праці.

-Виходячи з вищевикладеного, відносини які складаються між виконавцем та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці.

-Слід зазначити, згідно з п.4 постанови пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 р. №3 «систематично» це означає не менше трьох разів протягом календарного року. Тобто, підприємець не може укладати з однією і тією самою фізичною особою протягом року більше трьох цивільно правових угод, якщо фізична особа не зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності.

-Встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_14 та ОСОБА_12 повинні були надавати послуги з дотриманням усіх правил безпеки (п.2.2 Договору).

-Та Замовник надає Виконавцю всі необхідні технічні засоби, засоби безпеки, документи, інформацію та довіреності, необхідні для надання послуг (п.3.1 Договору)

-Тобто, зазначеним фізичним особам визначено робоче місце, забезпечено оснащенням для вилову риби та водним транспортним засобом, що передбачено ст. 21, 29 КЗпП України та притаманно трудовим відносинам, а не на свій ризик, як зазначено в ст.837 ЦКУ.

-Зазначені види робіт свідчать про процес праці, а не про його результат.

-Фактично виконавці підпорядковуються внутрішньому трудовому розпорядку (стаття 57, 142 КЗпП України), та наявні ознаки строкового трудового договору (пункт 2 частини 1 статті 23 КЗпП України), оскільки укладені на визначений термін.

-Фізичні особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виконували роботи з вилову риби (п.2.1 Договору).

-Зазначені види робіт збігаються з колом обов`язків за посадою - рибалка прибережного лову. Ця професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 (зі змінами): «рибалка прибережного лову» - код професії за КП - 6152(6).

-При цьому класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.

-В завданнях Замовника не вказується конкретний кінцевий результат послуги, із зазначенням кількісних і якісних показників, після досягнення (виконання) яких договір вважається виконаним і дія його припиняється.

-Таким чином, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленою наказом чи розпорядженням директора підприємства, що є порушенням вимог частини 3 статті 24 КЗпП України : «Працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ".

В Акті інспектування в розділі «опис пояснень, зауважень або заперечень» позивачем зроблений напис наступного змісту: « З актом від 24.10.2019 не згоден, порушень діючого законодавства не допускав 29.10.2019». (а.с. 37 т.1).

24.10.2019 інспектором праці винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЗП/3322/573/АВ/П, яким ФОП ОСОБА_15 зобов`язано усунути виявлені в ході інспекційного відвідування порушення (т.1 а.с.39-40).

У зв`язку з виявленими порушеннями, відповідачем 19.12.2019 винесено Постанову про накладення штрафу №ЗП 3322/573/АВ/П/ТД-ФС в розмірі 1 377 090 грн. (а.с.81-83 т.1).

Вважаючи протиправними винесені відповідачем Припис про усунення виявлених порушень та Постанову про накладення штрафу, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про охорону праці" працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Водночас, судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено ряд цивільно-правових договорів, замовником по яких згідно з цими договорами зазначено ФОП ОСОБА_1 .

Предметом вищезазначених цивільно-правових договорів згідно з пунктом 2.1. зазначено "вилов риби на Каховському водосховищі".

Судом встановлено, що всі договори за своїм змістом ідентичні.

В ході дослідження наприклад Договорів укладених з гр. ОСОБА_2 встановлено, що вказані договори укладалися 14.03.2018 №7/03 (т.1 а.с. 98), 01.04.2018 №7/04 (т.1 а.с. 100), 07.10.2018 №9/10 (т.1 а.с. 102), 03.11.2018 №9/11 (т.1 а.с. 104), 01.12.2018 №9/12 (т. 1 а.с. 106), 19.02.2019 №9/02 (т.1 а.с. 108), 03.03.2020 №9/03 (т.1 а.с. 110), 02.10.2019 №9/10 (т.1 а.с. 112).

Вартість послуги по вказаним договорам згідно з пунктом 4.1 визначена та затверджена сторонами у розмірі 5 (п`ять) відсотків від вартості вилову по діючим на момент реалізації цінам.

В свою чергу, як вбачається з актами приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2018 на суму 100 грн., від 10.04.2018 на 100 грн., від 30.10.2018 на суму 520 грн., від 27.11.2018 на суму 250 грн., від 14.12.2018 на суму 250 грн., від 26.02.2019 на суму 250 грн., від 29.03.2019 на суму 200 грн., від 28.10.2019 на суму 200 грн., вони складені про те, що виконавець надав, а замовник прийняв роботи з вилову за квитанціями та згідно накладних (за видами риби).

Слід зазначити, що всі акти приймання-передачі наданих послуг, що складені між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є по суті ідентичними, різними є лише дати складання актів, обсяги вилову риби та суми винагороди.

Аналіз вищезазначених договорів та актів складених на їх виконання свідчить про те, що послуги виконавця полягають у зобов`язанні виконати певну роботу, а не у продажі її результатів, оскільки ні договір ні акт не містять певного визначеного обсягу робіт та їх результату.

Не містяться в договорі та акті здачі-прийому виконаних робіт і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен підрядник передати замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Суд приймає до уваги те, що згідно п. 2.2 Договорів виконавці повинні були надавати послуги з дотриманням усіх правил безпеки (п.2.2 Договору), а згідно п. 3.1 Договорів Замовник надає Виконавцю всі необхідні технічні засоби, засоби безпеки, документи, інформацію та довіреності, необхідні для надання послуг, тобто, зазначеним фізичним особам визначено робоче місце, забезпечено оснащенням для вилову риби та водним транспортним засобом, що передбачено ст. 21, 29 КЗпП України та притаманно трудовим відносинам, а не на свій ризик, як зазначено в ст.837 ЦКУ.

Тобто роботи /послуги виконувалися не на власний ризик, як то притаманно цивільно-правовим угодам.

Зазначені види робіт свідчать про процес праці, а не про його результат.

Фактично виконавці підпорядковуються внутрішньому трудовому розпорядку (стаття 57, 142 КЗпП України), та наявні ознаки строкового трудового договору (пункт 2 частини 1 статті 23 КЗпП України), оскільки укладені на визначений термін.

Також суд звертає увагу на те, що протягом 2018 та 2019 років ФОП ОСОБА_16 майже щомісячно і переукладав Договори цивільно-правового характеру з ОСОБА_2 - 8 разів, ОСОБА_3 - 16 разів, ОСОБА_4 - 16 разів, ОСОБА_13 - 16 разів, ОСОБА_6 -18 разів, ОСОБА_7 - 15 разів, ОСОБА_8 -15 разів, ОСОБА_9 - 13 разів, ОСОБА_10 -9 разів, ОСОБА_11 - 4 рази, та ОСОБА_12 - 4 рази

Тобто, фізичні особи повинні були систематично виконувати певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи та мали постійний характер праці.

З матеріалів справи також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримано відповідний дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, виданий Управлінням Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області № 107-0177-2019/ЗП від 11.02.2019 (т.2 а.с. 225) де визначена назва рибогосподарського водного об`єкту - Каховське водосховище та зазначено про наявність у ФОП ОСОБА_1 рибальських суден (плавзасобів) - баркасів промислових, а також про дозволені до використання знаряддя лову - дрібновічкові та крупновічкові сітки та інш.

Із вищезазначеного вбачається, що на здійснення такого виду діяльності кожному із виконавців, на дотримання ст.837 ЦК України, обов`язково потрібно було б мати такі дозволи.

Отже, на думку суду, в разі виконання таких робіт за цивільно-правовим договором у виконавців мали б бути спеціальні дозволи на виконання таких робіт, яких, в даному випадку, матеріали справи не містять.

Суд погоджується із відповідачем, що виходячи з вищевикладеного, відносини які складаються між виконавцем та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про те, що предметом укладених цивільно-правових договорів з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаних вище договорів мають ознаки трудового характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем під час перевірки вірно встановлено, що правовідносини, які склалися між виконавцями та замовником за цими договорами є трудовими, оскільки передбачають виконання роботи на постійній основі та спрямовані на отримання процесу праці.

Щодо доводів позивача як підстави для скасування припису та постанови про порушення відповідачем процедурних моментів, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.2 Порядку №823 (редакції, діючої на момент здійснення інспекційного відвідування), заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань. Пунктом 5 Порядку №823 визначено також виключний перелік підстав, з яких проводяться інспекційні відвідування/невиїзні інспектування.

Інспекційне відвідування Позивача, у свою чергу, було здійснено на підставі пп.6 п.5 Порядку №823.

В даному випадку підставою для проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 слугував лист ГУ ПФ України в Запорізькій області № 1808 від 03.10.2019 (а.с. 222 т.2).

Наведеним листом ГУ ПФУ в Запорізькій області, що став підставою проведення інспекційного відвідування, було надано інформацію щодо кількості працівників із заробітною платою у межах менше мінімальної заробітної плати в умовах відпрацьованого повного місяця та інформацію щодо фонду оплати праці, чисельності застрахованих осіб та заробітної плати по видам економічної діяльності в розрізі страхувальників, у яких середня заробітна плата нижче середньої по відповідному виду економічної діяльності за липень 2019 року та списки страхувальників, у яких застраховані особи виконаували роботу за договорами цивільно-правового характеру та працювали неповний робочий час за червень та липень 2019 року.

За таких умов отримання відповідачем листа ГУ ПФУ в Запорізькій області, слід вважати достатньою підставою в розумінні пп.6 п.5 Порядку №823 для призначення останнім інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю.

Інспектори праці, у відповідності до п. 10 Порядку № 823, за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця

При цьому, відповідно до пп.6 п.12 Порядку №823, інспекторам праці забороняється розголошувати джерело будь-якої скарги, доведеної до їх відома, на недоліки або порушення і повідомляти об`єкту відвідування або його представнику про те, що відвідування було проведено у зв`язку з отриманням такої скарги

Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно відсутності підстав здійснення інспекційного відвідування, як підстави для скасування винесених постанови про усунення порушень та постанови про накладення штрафу, через недотримання контролюючим органом встановленого законом порядку проведення перевірки, оскільки це є підставою для не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки особою, стосовно якої перевірка призначена. В разі допуску до перевірки самі по собі порушення порядку проведення перевірки не роблять наслідки перевірки нікчемними.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 18.06.2019 р. у справі № 809/4237/15 зазначив наступне: якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Тобто саме на етапі допуску до перевірки можна поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки.

Таким чином, оскільки Позивачем було допущено інспектора Головного управління до проведення перевірки, посилання Позивача на процедурні порушення жодним чином не можуть прийматися до уваги.

З цих же підстав не можуть прийматися до уваги твердження позивача щодо використання відповідачем форми Акта та Припису, яка була затверджена наказом Мінсоцполітики №1338 від 18.08.2017 на виконання п. 24 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінему Міністрів України від 26.04.2017 №295, який на момент складання акту та припису вже був визнаний нечинним рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі №826/8917/14. А також твердження щодо не оприлюднення на офіційному веб-сайті Держпраці уніфікованих форм акту інспекційного відвідування та припису у відповідності до п.4 Порядку здійснення державного контролю за додержавнням законодавства про працю затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823.

Згідно п. 15 ст. 4 Закону № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Відповідно до 1 ст. 5 Закону № 877-V комплексні планові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, розробляє Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), які затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 5 цього Закону).

Методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), має передбачати, у тому числі, оцінку ступеня небезпеки, масштабу, виду та сфери діяльності, наявність порушень у попередній діяльності суб`єктів господарювання (крім новостворених).

Орган державного нагляду (контролю) визначає у віднесеній до його відання сфері критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності.

З урахуванням значення прийнятного ризику всі суб`єкти господарювання, що підлягають нагляду (контролю), належать до одного з трьох ступенів ризику: високий, середній або незначний.

Залежно від ступеня ризику органом державного нагляду (контролю) визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю).

Критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю).

Залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів, що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 342 від 10 травня 2018 року затверджена Методика, яка встановлює єдиний підхід до розроблення органами державного нагляду (контролю) уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю).

Водночас, вказана постанова визначає лише початок її застосування - після 01 вересня 2018 року, при цьому, не встановлює будь-яких строків щодо розроблення нової уніфікованої форми акта перевірки з урахуванням затвердження нової методики.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що застосування відповідачем уніфікованої форми акту, затвердженої наказом Мінсоцполітики №1338 від 18.08.2017, при складанні акту перевірки позивача в межах спірних правовідносин є правомірним.

Окрім того, суд враховує, що допуск до проведення перевірки відбувся, а тому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених контролюючим органом порушень законодавства, оскільки недоліки акту інспекційного відвідування в частині його складання не впливають на правомірність проведення самої перевірки, оскільки акт сам по собі не породжує жодних обов`язків для суб`єкта господарювання.

Позивач не використав наданого йому права захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, тоді як саме на етапі допуску до перевірки позивач міг поставити питання про відсутність або неоприлюднення уніфікованої форми акту перевірки, необґрунтованість витребуваних документів чи призначення та проведення перевірки.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13.02.2020 р. у справі № 808/3059/17, від 30.01.2020 р. у справі № 804/3193/17.

Таким чином, допуск до проведення перевірки нівелює наслідки процедурних порушень, допущенних контролюючим органом при призначенні перевірки.

Щодо тверджень позивача про те, що інспектором не здійснювався виїзд на сам об`єкт відвідування, то як пояснив у відзиві відповідач, позивач у телефонному режимі повідомив, що у нього відсутнє приміщення задля проведення заходу державного контролю, тому документи він надасть особисто за адресою інспектора у смт. Михайлівка.

Як зазначає позивач у своєму позові він з`явився до інспектора Оселедчик В.В. у визначений час 18.10.2019 з необхідними документами, тобто як було зазначено вище допустив інспектора до перевірки.

Стосовно позбавлення права позивача надати зауваження, то як свідчать матеріали справи в акті позивачем було зазначено про незгоду позивача із висновками перевірки про що було подано скаргу. Відповідь «про розгляд заперечень» від 03.12.2019 №08/03.4-06/10436 на скаргу була надана у повному обсязі, про ознайомлення із вказаною відповіддю свідчить напис ФОП ОСОБА_16 «ознаймлений 18.10.2019». (а.с. 223-224 т.2).

Стосовно доводів позивача про те, що він не викликався на розгляд справи про накладення штрафу суд зазначає наступне.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509).

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи) (абз. 1 п. 2 Порядку №509).

Згідно п.3 Порядку №509, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було надіслано на адресу позивача повідомлення про розгляд справи від 11.11.2019 №08/03.4-06/9691, який отримано позивачем 16.11.2019 (а.с. 64,65 т.1).

Посилання позивача на положення пункту 6 Порядку №509 суд вважає помилковими оскільки станом на день направлення вказаного повідомлення цей Порядок був змінений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, згідно якого в тому числі і пункт шостий був виключений з тексту, а отже відповідач мав право провести розгляд справи без участі представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу.

Таким чином, доводи позивача є необгрунтованими, адже усі законодавчі вимоги щодо процедури проведення інспекційного відвідування, документального оформлення результатів його здійснення, а також порядок накладення штрафу на позивача за виявлені порушення ним трудового законодавства були дотримані Головним управлінням у повному обсязі.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що припис про усунення виявлених порушень №ЗП3322/573/АВ/П від 24.10.2019 та постанова відповідача про накладення штрафу №ЗП3322/573/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019 винесені уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Запорізькій області обґрунтовано, а отже не підлягають скасуванню.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м.Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) про визнання протиправними та скасування припису та постанови відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В.Стрельнікова