Справа № 640/11250/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року м. Київ № 640/11250/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолосіївського районного відділу виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві,
третя особа:ОСОБА_2 ,
провизнання незаконними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду із позовом до Голосіївського районного відділу виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Голосіївський РВ ДВС м. Києва, відповідач), в якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Кузьменко Л.М. №57116426 від 03.06.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Кузьменко Л.М. №57116426 від 10.06.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Кузьменко Л.М. №57116426 від 12.06.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва Кузьменко Л.М. №57116426 від 14.06.2019 про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на примусовому виконанні державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва знаходиться виконавчий лист Голосіївського районного суду міста Києва № 752/22214/16-ц, виданий 23.07.2018, відповідно до якого позивача зобов`язано не чинити ОСОБА_2 перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 та визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 . В межах виконавчого провадження № 57116426 вказаним державним виконавцем прийнято постанови від 03.06.2019, від 10.06.2019, від 12.06.209 та від 14.06.2019 про накладення штрафу на позивача, як боржника, за невиконання рішення суду. Позивач стверджує, що виконує рішення суду у повному обсязі та кожного разу забезпечує присутність дитини на зустрічі зі стягувачем та не чинить жодних перешкод у спілкуванні дитини зі стягувачем. Поряд з цим, державним виконавцем безпідставно складаються акти про невиконання боржником рішення суду та приймаються оскаржувані постанови про стягнення штрафів у подвійному розмірі. Позивач стверджує, що зустріч дитини зі стягувачем не відбулась 03.06.2019 з поважних причин - незадовільний стан здоров`я позивача, що підтверджено відповідною довідкою служби швидкої допомоги і про що було повідомлено державного виконавця. 07.06.2019 позивач, як вона стверджує у позовній заяві, вчинила дії на виконання рішення суду - підготувала дитину до прогулянки із батьком, однак останній з`явився на зустріч із запізненням на 1 годину і дитина відмовилась виходити до батька, що, на переконання позивача, свідчить про неможливість виконання рішення з об`єктивних причин, незалежних від її волі. Щодо зустрічі дитини зі стягувачем 11.06.2019, позивач вказує на те, що у своєму клопотанні від зазначеної дати повідомила державного виконавця про доцільність проведення такої зустрічі саме за місцем проживання боржника і дитини, а також наголошувала на тому, що проведення зустрічей у Міському центрі дитини спричиняє незручності у зв`язку з втомленістю дитини в дорозі та порушення графіку її сну. У зв`язку з наведеним 11.06.2019 позивач вдягла дитину для прогулянки з батьком, однак останній з державним виконавцем на зустріч не з`явились, але при цьому був складений акт. А на його підставі - постанова про накладення штрафу. 13.06.2019 на виконання рішення суду та забезпечення проведення виконавчих дій позивач за місцем проживання зібрала дитину для прогулянки зі стягувачем, однак, дитина втекла з дитячого майданчика і відмовилась спілкуватись із батьком. Наведене вказує на те, що з боку позивача вчинені всі дії на виконання рішення суду, а побачення батька з дитиною відбулось з незалежних від неї обставин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2019 позовну заяву залишено без руху і встановлено термін для позивача для усунення виявлених судом недоліків.

На виконання вимог ухвали суду позивач через канцелярію суду надіслав додаткові документи по справі, у зв`язку з чим судом 31.10.2019 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно ухвалою витребувані від відповідача належним чином оформлені копії матеріалів виконавчого провадження № 57116426.

25.11.2019 за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_2 про залучення його до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні такого клопотання.

Також 25.11.2019 судом була постановлена ухвала про витребування від відповідача матеріалів виконавчого провадження, в рамках якого винесені спірні постанови та повідомлено сторін про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.12.2019 судом постановлено ухвалу про залучення до участі ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі по тексту - ОСОБА_2 , третя особа), про що повідомлено останнього та визначено строк для надання пояснень по суті позову.

Також 18.12.2019 судом постановлена ухвала, якою, у зв`язку з неповним виконанням відповідачем вимог ухвали суду про витребування доказів, необхідних для з`ясування дійсних обставин у справі, витребувані у Голосіївського РВ ДВС м. Києва належним чином завірені копії актів державного виконавця від 03.06.2019 та 11.06.2019.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві з урахуванням додаткових письмових пояснень.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, однак у своєму відзиві просив відмовити у задоволенні позову, наполягаючи на правомірності дій державного виконавця при винесенні оскаржуваних постанов, які відповідають дійсним обставинам у справі і узгоджуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа у судовому засіданні проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні обґрунтовуючи свою позицію тим, що обставини, що слугували підставою для складення державним виконавцем актів і для притягнення боржника виконавчого провадження до відповідальності в дійсності мали місце, а тому немає законних підстав для скасування постанов.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України судом продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

25.05.2020 судом постановлено ухвалу, якою учасникам справи встановлено строк з урахуванням оголошення про введення в місті Києві карантину для надання додаткових письмових пояснень з наданням підтверджень направлення їх на адресу інших учасників справи, а також попереджено учасників справи, що питання про можливість вирішення спору по суті із постановленням відповідного рішення буде вирішено судом після спливу наведених в даній ухвалі термінів.

В ухвалі від 25.05.2019 судом зауважено, що представниками сторін були надані письмові пояснення по справі, а також надано пояснення позивачем і третьою особою у судовому засіданні, однак розгляд справи по суті у судовому засіданні не було закінчено. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про можливість встановлення часу для подання учасниками процесу до суду додаткових пояснень по справі (в разі їх наявності) у визначений судом термін. Після закінчення такого терміну судом буде вирішено питання щодо можливості постановлення рішення у справі.

Оскільки на день постановлення рішення у цій справі в матеріалах справи наявні докази, достатні для встановлення дійсних обставин у справі, суд дійшов висновку щодо можливості постановлення рішення у справі.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, судом встановлені такі обставини справи.

На примусовому виконанні державного виконавця Голосіївського РВ ДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження № 57116426 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва № 752/22214/16-ц, виданого 23.07.2018, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язано не чинити ОСОБА_2 перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 та визначено способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 у відповідні дні, години та способи, зазначені у виконавчому документі.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 752/22214/16-ц рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2018 в частині, що не змінена апеляційним судом та постанову Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею залишено без змін, поновлено дію виконання постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018.

Таким чином, з 08.04.2019 у позивача виник обов`язок виконувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018. Факт ознайомлення боржника з обов`язком виконати рішення суду Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 саме з 27.04.2019 встановлено рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2019 у праві №640/7906/19 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2019 у справі №640/10611/19.

Згідно акта державного виконавця 03.06.2019 (т.2 а.с.13), цим актом зафіксовано, що «виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що за вищезазначеною адресою боржник ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 відсутні, рішення суду не виконано».

На підставі вказаного акта відповідачем було винесено постанову від 03.06.2019, якою на позивача відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладений штраф в сумі 3400,00 грн.

При цьому позивачем та третьою особою не заперечувалась обставина невиконання позивачем рішення 03.06.2019.

Актом державного виконавця від 07.06.2019 зафіксовано, що «виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що батько з малолітньою ОСОБА_3 не спілкувався в зазначений час, який визначений у рішенні суду. Рішення суду не виконано».

Наведений акт містить заперечення боржника: «рішення виконано … перешкод не чинила /в 17-00 виводила та коли прийшов стягувач з виконавцем - знову вивела - ці всі факти зафіксовані на відео і тому є відеодокази. Виконавець прийшла із запізненням на годину, це заздалегідь створюються умови для того, щоб час, зазначений в рішенні суду було дотримано і для зазначення «визначений час не спілкувався»».

На підставі акта 10.06.2019 відповідачем винесена постанова, якою на позивача відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладений штраф в сумі 3400,00 грн.

Наведені у позові причини невиконання рішення суду 10.06.2019, а саме, стягувач з виконавцем спізнились на годину і малолітня ОСОБА_3 відмовилась виходити до батька. Наведені обставини не узгоджуються з тими запереченнями, що наведені позивачем в акті державного виконавця.

Згідно наданих відповідачем документів виконавчого провадження, 30.05.2019 головним державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Києва винесена постанова «Про залучення представників служби у справах дітей та сім`ї міський центр дитини для участі у проведенні виконавчих дій», якою постановлено призначити проведення виконавчих дій: 11.06.2019 о 17 год.00 хв. за київським часом, за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, 3-А . Служба у справах дітей та сім`ї центр дитини м. Київ.

Факт обізнаності позивача про зміст наведеної постанови підтверджується заявою ОСОБА_1 , поданою до канцелярії Голосіївського РВ ДВС м. Києва, в якій позивач у відповідь на вимогу державного виконавця про виконання рішення суду 11.06.2019 за адресою: Дегтярівська, 8, позивач, посилаючись на положення Інструкції про порядок проведення виконавчих дій та на свою заяву від 25.02.2019 про узгодження місця виконання рішення вказувала на відсутність письмових погоджень зі стягувачем. В цій заяві ОСОБА_1 повідомила, що Дегтярівська знаходиться в іншому районі Києва і занадто далеко від місця проживання та реєстрації дитини. У зв`язку з наведеним позивач просила виконавчі дії проводити за місцем проживання та реєстрації дитини.

В акті державного виконавця від 11.06.2019, складеного у присутності психолога ОСОБА_4 , зафіксовано: «виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 3-А служба у справах дітей та сім`ї Міський центр дитини з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що боржник ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою не з`явилися. Рішення суду не виконано, вимогу державного виконавця від 30.05.2019 ОСОБА_1 отримала та про місце і час була повідомлена».

На підставі акта державного виконавця 12.06.2019 відповідачем винесена постанова, якою на позивача відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладений штраф в сумі 3400,00 грн.

Факт невиконання рішення суду 11.06.2019 позивачем не заперечується учасниками процесу.

13.06.2019 державним виконавцем складений акт, згідно якого «виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що малолітня ОСОБА_3 знаходилась на прогулянці біля будинку АДРЕСА_1 і побачивши батька ОСОБА_2 заплакала і втекла в під`їзд, батько ОСОБА_2 із малолітньою ОСОБА_3 не спілкувався в зазначений час, який визначений у рішенні суду. Рішення суду не виконано».

Також акт державного виконавця містить заперечення ОСОБА_1 : «Рішення суду мною виконано. Навіть в самому акті виконавцем зазначено, що дитина побачивши батька заплакала і втекла в під`їзд. Тобто я вивела дитину для виконання завчасно (є відео), мною жодних перешкод не чинилось - рішення суду виконано (є відео, де видно, що мене навіть поруч не було, коли дитина побачивши батька заплакала і втекла). Рішення виконано. Прошу закінчити вик. провадження».

На підставі акта державного виконавця від 13.06.2019 відповідачем 14.06.2019 прийнята постанова про накладення на позивача штрафу в сумі 3400,00 грн відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з постановами державного виконавця, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини шостої статті 26 наведеного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до частини другої статті 63 зазначеного Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону №1404-VIII.

Відповідно до зазначеної статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Згідно частини першої статті 75 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Одночасно частиною другою вказаної статті Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 9 Розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону (абзац 1).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону (абзац 2).

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону (абзац 3).

Позивач стверджує про поважність причин невиконання судового рішення 03.06.2019 у зв`язку з поганим самопочуттям, 07.06.2019 - у зв`язку із запізненням стягувача на годину і небажанням дитини спілкуватись із батьком, а 11.06.2019 - у зв`язку з неявкою стягувача з виконавцем за місцем проживання дитини.

Також позивач вказує на те, що нею було забезпечено виконання рішення суду, оскільки позивач не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною 13.06.2019, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини.

Позивач стверджує, що вищезазначені обставини, в силу приписів статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження», є поважними причинами невиконання рішення.

Суд щодо даних тверджень висловлює таку правову позицію.

Аналізуючи наведені положення статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 в справі №821/1568/16, а також від 16.04.2020 в справі №640/14672/19.

Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №127/3770/17.

Суд звертає увагу на те, що обов`язком позивача, як боржника за виконавчим провадженням, є забезпечення можливості спілкування протягом певного, визначеного судом, проміжку часу, без участі позивача.

Виконання цього рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися, оскільки обов`язком позивача є перебування дитини у певному місці протягом певного часу, натомість, забезпечення спілкування до кола обов`язків позивача не віднесено.

Суд зауважує, що, згідно з приписами частин другої та третьої статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відтак, забезпечення виконання малолітньою особою певних дій, вчинення яких є обов`язковим за законодавчо встановленими приписами (наприклад відвідування закладів освіти чи охорони здоров`я), в тому числі поза бажанням малолітньої особи, покладено на її батьків.

Подібний принцип має застосовуватися й до виконання рішення суду, а наявність обставин, на які посилається позивач, має оцінюватися судом, яким розглядається спір щодо спілкування з дитиною.

Наданий позивачем доказ - копія виписки щодо огляду позивача лікарем та надання позивачу медичної допомоги не визнається судом в якості беззаперечного доказу на підтвердження об`єктивної неможливості участі позивача у проведенні виконавчих дій 03.06.2019 з 17год. 00 хв., оскільки надана довідка не містить час її складення, що унеможливлює встановлення факту її складення безпосередньо в час, встановлений для здійснення виконавчих дій, чи задовго до такого часу, чи після його спливу. Не визнається судом також і роздруківка СМС-повідомлення в якості доказу в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить ні адресата, якому його направлено, ні дати його відправлення.

Також критично розцінюються судом і заява боржника про проведення виконавчих дій за місцем проживання дитини з урахуванням наявності чинної постанови державного виконавця про залучення представників служби у справах дітей та сім`ї міський центру дитини за визначеною у постанові адресою.

Наведені вище документи суд визнає такими, що не є, в цьому випадку, доказами поважності причин невиконання судового рішення.

Надані позивачем відеозаписи, з фіксацією подій, що мали місце 11.06.2019 ( 2-444775554 ), 13.06.2019 (2-499233448, 2-499233453) та 07.06.2019 (2-049874956, 2-781299512) не суперечать тим, обставинам, що повідомлені ОСОБА_1 , однак не свідчать про виконання судового рішення належним чином. Інші відеозаписи, що надані сторонами, лише підтверджують факт наявності невирішеного конфлікту між батьками неповнолітньої дитини.

Посилання позивача на те, що вона не може тиснути і примушувати дитину, яка не хоче бачитися з батьком, що мало місце при виконанні рішення суду 07.06.2019 та 13.06.2019, а також на висновок Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04.07.2018 №100/09/10-696, копія якого наявна у справі, суд відхиляє, адже, як вбачається із змісту постанови Апеляційного суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №752/22214/16, цей суд аналізував наведені обставини, оцінював аргументи сторін, їх посилання на психоемоційний стан дитини і, зокрема, вказаний висновок також, та прийняв рішення, виходячи з інтересів дитини, яке у подальшому залишено без змін постановою Верховного Суду від 08.04.2019. Крім цього, суд вважає доречними доводи третьої особи про те, що позивач має вплив на малолітню дитину й може не тиснучи чи примушуючи, але пояснюючи необхідність зустрічі з батьком.

Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що якщо позивач не погоджується з графіком або способом виконання рішення суду чи наявні інші обставини, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, то вона вправі звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, про роз`яснення судового рішення. З рештою, позивач і третя особа, чиє право на участь у вихованні дитини визнано і захищено судом, можуть визначити інший, прийнятний для обох сторін порядок побачень і участі батька у вихованні дитини, який би у найкращій мірі враховував інтереси дитини. На переконання суду, такі дії не порушуватимуть конституційну засаду обов`язковості виконання рішення суду і не суперечитимуть їй. Однак, фактичні обставини цієї справи не дають суду підстав для висновку про те, що позивач проявляє сумлінність та дійсно намагається виконати остаточне рішення суду в частині участі третьої особи у вихованні доньки і не створенні йому перепон у цьому.

Враховуючи викладене у сукупності, виходячи з обов`язковості виконання судового рішення, визначеного статтею 129-1 Конституції України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська