Справа № 460/4086/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/4086/20 пров. № А/857/8677/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Глушко І.В.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (головуючий суддя Дудар О.М., м. Рівне) у справі № 460/4086/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмов протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

04.06.2020 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно та з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов`язання нарахувати та виплатити за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно та з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати, визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоров`ю в передбаченому законом розмірі як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно та з 01.01.2016, зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком щомісячно за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно та з 01.01.2016.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року зупинено провадження у справі №460/4086/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмов протиправними, зобов`язання вчинення певних дій до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №510/1286/16-а.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права просив скасувати ухвалу суду першої інстанції. В апеляційній скарзі зазначає, що як слідує з позовної заяви, предметом позову в даній справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити відповідно до ст. ст. 39, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХП доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаної доплати. Предметом позову у справі № 510/1286/16-а є зобов`язання органу Пенсійного фонду України щодо виплати індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Таким чином, правовідносини в даних справах не є подібними, оскільки предмети позову в них різні.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що провадження у справі даній справі слід зупинити до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 510/1286/16-а, оскільки розглядувана справа є подібною.

При цьому, суд врахував, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019р. передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління ПФ України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

З метою правильного застосування норм матеріального та процесуального права, в тому числі формування обґрунтованої правової позиції щодо застосування строків звернення до суду у спірних правовідносинах про соціальний захист, суд першої інстанції дійшов висновку, що ухвалене рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а матиме преюдиціальне значення та безпосередньо впливатиме на вирішення даної адміністративної справи, зокрема, у частині строків звернення до суду, та є достатньою та безумовною підставою для зупинення провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі передбачений ст.236 КАС України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Із змісту наведеної норми слідує, що своїм правом зупинити провадження у справі за розглядуваних обставин суд може скористатися лише за наявності обставин, що створюють об`єктивні перешкоди в розгляді справи, створюють неможливість в її розгляді.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

При цьому, норми КАС України не містять визначення терміну подібні правовідносини.

Тлумачення визначення подібності правовідносин міститься, зокрема, у ряді постанов Верховного Суду (від 13.02.2019р. у справі № 802/3999/15-а, від 03.07.2019р. у справі № 826/27404/15 та інші).

За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Позивач у цій справі оскаржує протиправну відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чинність якої відновлена рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-рп/2018.

Разом з тим, предметом спору у справі № 510/1286/16-а є визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят та зобов`язання управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії державного службовця на виконання ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних і ювілейних свят, а предметом розгляду - питання щодо подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою ст. 99 КАС України.

Колегія суддів вважає, що формування правових висновків в частині застосування строків звернення до суду в соціальних справах не може бути достатньою правовою підставою для зупинення провадження у справі.

Крім того, спір у справі №510/1286/16-а стосується вимог позивача, яка з 17.07.2009 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% суми заробітної плати. Однак у зв`язку з тим, що на момент призначення їй пенсії в розрахунок не були включені індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премії до державних, професійних та ювілейних свят та інші виплати така особа 01.08.2016 звернулась до відповідного Управління ПФУ за перерахунком пенсії з урахуванням усіх виплат з 17.07.2009 та 08.08.2016 отримала відмову.

Приймаючи справу № 510/1286/16-а до розгляду Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 26 червня 2019 року вказала, що в межах розгляду цієї справи виникла виняткова проблема, що полягає у необхідності формування відповідних правових позицій, для чого потрібно надати відповіді на такі питання:

1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15.12.2017, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?

2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15.12.2017, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?

3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?

4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України Про пенсійне забезпечення (Закон №1788-ХІІ); статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб (№2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Відповідно до частини другої статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Наведене свідчить про те, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі №510/1286/16-а, до набрання законної сили рішенням суду у якій, суд першої інстанції зупинив провадження.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не обґрунтовано зупинив провадження у цій справі на підставі п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 312, 315, 317, 320, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 460/4086/20 - скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року.