Справа № 280/1406/20
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Справа № 280/1406/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до: Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ), Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про: визнання протиправними та скасування рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки)

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач-1), Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати складені 04.06.2019 відповідачем-1 податкове повідомлення-рішення №, податкове повідомлення-рішення №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) складену відповідачем-2 №Ф-56170-54 від 13.09.2019.

Ухвалою суду від 03.03.2020 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позивачу було надано 5-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви у визначений судом строк.

Ухвалою суду від 18.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання по справі на 16.04.2020 без виклику сторін.

Ухвалою суду від 16.04.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням сторін для примирення до 19.05.2020.

19.05.2020 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 22.05.2020 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, в процесі підготовчого провадження призначене підготовче судове засідання по справі на 07.07.2020.

Ухвалою суду від 07.07.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням сторін для примирення до 06.08.2020.

06.08.2020 провадження у справі поновлено.

06.08.2020 підготовче судове засідання відкладено до 13.08.2020.

Ухвалою суду від 13.08.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.08.2020.

Протокольною ухвалою від 20.08.2020 розгляд справи відкладено до 10.09.2020.

10.09.2020 від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Клопотання просили розглянути без їх участі.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві (вх.№12268 від 17.03.2020), відповіді на відзив (вх.№20069 від 29.04.2020). Позивачем зазначено про свою незгоду з висновками акту перевірки від 24.04.2019 та винесеними за її результатами рішеннями, з огляду на їх протиправність. Зокрема вказано, що з невідомих причин податковим органом під час перевірок позивача не взято до уваги документи з питання, пов`язаного із придбанням палива: бензину, дизельного пального та газу для заправки транспортних засобів. Стверджує, що на підтвердження формування валових витрат в частині придбання пального у платника податків були в наявності банківські первинні документи по рахунках, видаткові накладні на придбання товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ) та на реалізацію автотранспортних послуг, витратні документи, складені товарно-транспортні накладні, акти списання придбаних матеріалів, акти списання ТМЦ, подорожні листи, калькуляційні листи, наказ щодо норм палива, тощо, що перевірялися посадовою особою Головного управління ДФС у Запорізькій області під час планової перевірки. На думку позивача, претензії до форми актів списання наведенні у акті перевірки, а також щодо складення їх за місяць не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. З цього приводу посилається на відсутність нормативно-правових актів, які зобов`язують складати такі акти щодня або за встановленою формою тощо. З урахуванням викладеного, зазначає про право платника податків самостійно обирати зручну для нього форму відповідного документа, що взагалі не є обов`язковим для складення, в тому числі документування витрат пального фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування. Також звертає увагу суду, що у бухгалтерському обліку платника податків наявність та рух паливно-мастильних матеріалів відображалася на рахунку 203 "Паливо", з якого паливно-мастильні матеріали списувались на виробництво готової продукції (робіт, послуг) та на загальновиробничі витрати. З наведеного стверджує, що придбання паливно-мастильних матеріалів, ремонт транспортних засобів, придбання двох мобільних телефонів, витрати на навіс, металопластикові конструкції, крісло-поворотне, проведення навчання працівників - усе це дії, які направленні на виробництво та реалізацію товарів, а відтак, з позиції позивача, правомірно включені платником податків до складу витрат у податковій звітності. Також зазначає, що у періоді, що перевірявся здійснювалось придбання запасних частин, які використовувались для ремонту автомобілів, що використовувались ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності, при цьому надані документи дозволяють повністю ідентифікувати здійснену господарську операцію та понесені підприємцем витрати. Відносно посилання Головного управління ДФС у Запорізькій області на п.п.177.4.5 п.177.4. ст. 177 Податкового кодексу України про не включення до складу витрат підприємця витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення зазначає, що Податковим кодексом України не передбачено визначення (критерії), за яких обставин (умов) основні засоби відносяться до засобів подвійного призначення або визнаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, як і не передбачено поняття «утримання основних засобів», «утримання транспортного засобу», отже залишає оціночним поняття щодо складу експлуатаційних витрат суб`єкта господарювання. В свою чергу, відсутність окремих документів сама по собі не може бути підставою для визнання конкретної господарської операції такою, що не відбулась. Податковий орган зобов`язаний під час перевірки операцій платника досліджувати, акцентувати і враховувати всю наявну у нього інформацію та надані документи за перевірений період у їх сукупності, оскільки лише в такому випадку висновок про наявність або відсутність порушення вимог податкового законодавства суб`єктом господарювання буде обґрунтованим. Таким чином, висновки податкового органу про завищення витрат на придбання ТМЦ та запасних частин для ремонту автотранспорту, які використовувалися в господарській діяльності підприємця, вважає помилковими. Також позивач зазначає про правомірність віднесення до складу витрат господарських операцій із ТОВ «Украгроторг-2015» та визначення зобов`язання із податку на додану вартість з огляду на наявність первинних документів, якими зафіксовано вчинення господарських операцій. Щодо включення до складу витрат позивача військового збору зазначає, що за відсутності чіткого застереження щодо заборони такого включення, сплачений військовий збір віднесено до складу витрат правомірно. З приводу віднесення судового збору у якості витрат самозайнятої особи відзначає, що суми в розмірі 182,70 грн. у 2015 році та 2009 грн. у 2016 році були сплачені позивачем за розгляд судовими органами адміністративної справи №808/1318/15. У бухгалтерському обліку витрати на врегулювання спорів у судових органах належать до складу адміністративних витрат. З врахуванням всіх вищенаведених обставин, звертає увагу суду на протиправність винесення вимоги від 04.06.2019 №Ф- та рішення № від 04.06.2019. Вимогу від 13.09.2019 №Ф-56170-54 вважає протиправною з аналогічних підстав та вказує на недопустимість стягнення контролюючим органом однієї і тієї самої заборгованості двічі. За таких обставин просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позиція відповідачів викладена у відзивах на позовну заяву від 08.04.2020 (вх.№17246 від 13.04.2020) та від 06.08.2020 (вх.№358520). Зазначено, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою позивача встановлено порушення норм податкового законодавства, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 137860,78 грн.; заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподаткованого доходу на загальну суму 11569,51 грн.; заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу на загальну суму 73231,43 грн.; включення до декларації за 2015-2017 років перекручених даних, а саме завищення валових витрат. Так, за результатами перевірки зі складу витрат декларації про майновий стан і доходи виключено віднесені позивачем витрати на придбання пального у 2015-2017 роках, а також встановлено завищення валових витрат на його придбання у перевіреному періоді, у зв`язку з неможливістю встановити пов`язаність витрат на придбання дизельного пального, бензину, газу пропан-бутан з господарською діяльності позивача. Також, за висновками перевірки виключено зі складу витрат на придбання запасних частин у 2016 році у розмірі 3738,50 грн. та витрат проведення ремонту власних транспортних засобів у 2017 році на загальну суму 12491,03 грн. з підстав ненадання в ході перевірки документів, які підтверджують використання власних автомобілів в господарській діяльності фізичної особи-підприємця. Крім того, в порушення вимог пп. 177.4.5, пп. 177.4.6. , п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 безпідставно включено до складу витрат у декларації по майновий стан і доходи за 2017 рік суму витрат у розмірі 12491,03 грн. від послуг із здійснення поточного ремонту власних транспортних засобів, що визнані основними засобами подвійного призначення з урахуванням того, що ремонти автомобілів протягом 2017 року належать до витрат на утримання автомобіля, а тому не включаються до підприємницьких витрат. З позиції відповідача, також безпідставним є включення до складу витрат військового збору, оскільки такі витрати не враховуються при визначенні оподаткованого доходу, чим порушено п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України. Включення позивачем судового збору до складу витрат вважає помилковим з огляду на відсутність доказів, що підтверджують пов`язаність таких витрат з господарською діяльністю позивача та отриманням ним доходів. Також відповідачі звернули увагу суду, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не включено суми в частині завищення витрат по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Украгроторг-2015». Також вказано, що на формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 04.06.2019 №, № вплинуло неправомірне включення до складу валових витрат 2016-2017 рр. витрат в сумі 552720,46 грн., та на формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, рішення про застосування ш/с № заниження чистого доходу (з урахуванням максимальної величини) за 2015-2017 рр., які не зазначені в позові. З врахуванням вищенаведеного, відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

У період з 05.10.2018 по 18.10.2018 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.11.2011 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт №988/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 01.11.2018, яким було зафіксовано наступні порушення діючого законодавства (а.с.23-55, т.1):

п.п. 16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст. 44, п.176.1 п.п. «а» ст.176, п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України - занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 610420, 06 грн., в т.ч. за 2015 р. - 11971, 86 грн., за 2016 р. - 397598,84 грн., за 2017 р. - 200849, 36 грн.

пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп. 1.3 п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 51067, 87 грн. в т.ч. за 2015 р. в сумі 1197,19 грн., за 2016 р. в сумі 33133,24 грн., 2017 р. - 16737,45 грн.

п.2 ч. І ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2015) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 153410, 73 грн., у т.ч. по періодам за 2015 р. в сумі 27694, 91 грн., за 2016 р. в сумі 38419, 6 грн., за 2017 р. в сумі 87296,22 грн.

пп.14.1.36, п.п. 14.1.181, п.14.1 ст.14, п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 29108 грн., в т.ч. по періодам: за липень 2015 р. на суму 9094 грн., за лютий 2016 р. на суму 633 грн., за березень 2016 р. на суму 1705 грн., за квітень 2016 р. на суму 10359 грн, за травень 2016 р. на суму 2815 грн., за листопад 2016 р. на суму 1341 грн., за грудень 2016 р. на суму 2828 грн., за січень 2017 р. на суму 333 грн.

п.п."в" п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, встановлено включення до декларацій за 2015 р., за 2016 р. та 2017 р. перекручених даних, а саме завищення валових витрат.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 01.11.2018, позивачем було підготовлено та направлено на адресу відповідача заперечення на акт перевірки №988/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 01.11.2018 (а.с.56-58, т.1).

За результатом розгляду скарги позивача, наказом Державної фіскальної служби України від 15.02.2019 №577 призначено повторну документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з метою з`ясування питань, що викладені у заперечені до акту від 01.11.2018 (а.с.59, т.1).

У період з 18.02.2019 по 22.02.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питання, що викладені у запереченні від 07.12.2018 на акт документальної планової виїзної перевірки від 01.11.2018 №988/08-01-13-05/ НОМЕР_1 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.11.2011 по 31.12.2017 (а.с.118-157, т.1).

Результати перевірки оформлені актом від 05.03.2019 №100/08-01-13-05/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано наступні порушення:

п.п. 16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст. 44, п.176.1 п.п. «а» ст.176, п.177.2, п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 209264,23 грн. в т.ч. за 2015 р. - 11686, 86 грн., за 2016 р. - 161494, 63 грн., за 2017 р. - 36083,02 грн.

пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 17633,50 грн. в т.ч. за 2015 р. в сумі 1168, 69 грн., за 2016 р. в сумі 13457, 90 грн., 2017 р. - 3006,91 грн.

п.2 ч.І ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2015) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 107444,7 грн., у т.ч. по періодам за 2015 р. в сумі 27035, 61 грн., за 2016 р. в сумі 38419, 6 грн. за 2017 р. в сумі 41989, 49 грн.

пп.14.1.36, п.п. 14.1.181, п.14.1 ст.14, п. 198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 16411 грн. в т.ч. по періодам: за липень 2015 р. на суму 9094 грн., за травень 2016 р. на суму 2815 грн., за листопад 2016 р. на суму 1341 грн., за грудень 2016 р. на суму 2828 грн, за січень 2017 р. на суму 333 грн.

п.п."в" п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, встановлено включення до декларацій за 2015 р., за 2016 р. та 2017 р. перекручених даних, а саме завищення валових витрат.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 05.03.2019, позивачем було підготовлено та направлено на адресу відповідача заперечення на акт перевірки 05.03.2019 №100/08-01-13-05/ НОМЕР_1 (а.с.101-115, т.1).

За результатами розгляду заперечень позивача, наказом Державної фіскальної служби України від 08.04.2019 №1327 призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з метою з`ясування питань, що викладені у заперечені до акту від 15.03.2019 (а.с.116-117, т.1).

У період з 11.04.2019 по 17.04.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питання, що викладені у запереченні від 15.03.2019 на акт документальної планової виїзної перевірки 05.03.2019 №100/08-01-13-05/ НОМЕР_1 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.11.2011 по 31.12.2017 (а.с.60-100, т.1).

Результати перевірки оформлені актом від 24.04.2019 №277/08-01-13-05/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано наступні порушення:

п.п. 16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст. 44, п.176.1 п.п. «а» ст.176, п.п.177.2 п.п. 177.4.1 п. 17.4 ст.177 Податкового кодексу України - занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 137860,78 грн. в т.ч. за 2015 р. - 4866, 71 грн., за 2016 р. - 113723,05 грн., за 2017 р. - 19271,02 грн.

пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 11569, 51 грн. в т.ч. за 2015 р. в сумі 486,67 грн., за 2016 р. в сумі 9476,92 грн., 2017 р.- 1605,92 грн.

п.2 ч.І ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2015) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 73231,43 грн., у т.ч. по періодам за 2015 р. в сумі 11258,34 грн., за 2016 р. в сумі 38419, 6 грн., за 2017 р. в сумі 23553,49 грн.

п.п."в" п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, встановлено включення до декларацій за 2015 р., за 2016 р. та 2017 р. перекручених даних, а саме завищення валових витрат.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 24.04.2019, позивачем було підготовлено та направлено на адресу відповідача заперечення на акт перевірки від 24.04.2019 №277/08-01-13-05/ НОМЕР_1 (а.с.158-163, т.1).

За результатом розгляду вказаних заперечень, результати акту перевірки від 24.04.2019 №277/08-01-13-05/ НОМЕР_1 залишено без змін, визнані правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України (а.с.130-134, т.4).

04.06.2019 контролюючим органом винесено:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 171109,30 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 132994, 07 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 33248,52 грн (а.с.17, т.1; а.с.63, т.4);

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 13853, 55 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 11082, 84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2770, 71 грн. (а.с.18, т.1);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.06.2020 на загальну суму 13416,77 грн (а.с.20, т.1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- про заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 73231,43 грн. (а.с.19, т.1).

Позивач оскаржив в адміністративному порядку прийняті відповідачем рішення від 04.06.2019 (скарга 10.09.2019), однак рішенням ДПС України від 21.10.2019 № 6252/6/9400-08-05-04 скарга позивача залишена без розгляду (а.с.164-168, т.1).

13.09.2019 контролюючим органом також прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-56170-54 про заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 51826,56 грн. (а.с.21, т.1).

Не погодившись із рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця з основним видом економічної діяльності 22.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, клас професійного ризику 66.

Підставами для винесення оскаржуваних рішень відповідача стали висновки акту перевірки від 24.04.2019, що в цілому стосуються питань правомірності визначення ФОП ОСОБА_1 витрат за період 2015-2017 роки, пов`язаних з одержанням доходу (документально підтверджених), а саме:

- витрати з придбання дизельного пального та газу пропан-бутан;

- витрати на придбання запасних частин, проведення поточного ремонту власних транспортних засобів;

- витрати на сплату військового збору;

- витрати на сплату судового збору;

- витрати на амортизаційні відрахування;

- витрати на придбання мобільних телефонів;

- собівартість виготовленої продукції;

- попередня плата за товарно-матеріальні цінності, які фактично отримані в наступному податковому періоді.

При цьому позивачем не заперечується, що позовна заява не містить доводів неправомірності позиції контролюючого органу з питання виключення зі складу валових витрат за перевірений період амортизаційні відрахування в сумі 28576,42 грн. за 2015 р., на суму 10943,62 грн. в 2016 р., на суму 13350,48 грн. в 2017 р.; вартості придбання мобільних телефонів в 2016 році на суму 9336,10 грн, які не підтверджено використання в господарській діяльності; собівартості виготовленої продукції на суму 377067 грн. за 2016 рік; попередню оплату за товарно-матеріальні цінності, які фактично отримані в наступному звітному періоді на суму 144478,87 грн., в т.ч. за 2015 рік 2487,28 грн., 2016 рік 138198,08 грн., 2017 рік 3825,18 грн.

Надаючи оцінку вказаним порушенням, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов`язки платника податків визначено ст. 16 ПК України. Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп. 14.1.27. п.14.1. ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). До складу витрат підприємства включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Для отримання фізичною особою-підприємцем права на відображення сум у складі витрат в декларації про майновий стан і доходи, законодавство встановлює чотири обов`язкові вимоги, за умови одночасного дотримання яких, фізичні особи-підприємці мають право на відображення у складі витрат - сум на придбання:

-документальне підтвердження витрат фізичної особи-підприємця (п. 177.2 ст.177 ПК України);

-пов`язаність витрат з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України);

-пов`язаність витрат з отриманням доходів фізичної особи - підприємця (п. 177.4 ст. 177 ПК України);

-можливість віднесення таких витрат до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Актом перевірки зазначено про неправомірність включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат декларації про майновий стан і доходи витрат на придбання дизельного пального та газу пропан-бутан.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 за перевірений період включено до складу витрат декларації про майновий стан і доходи витрати на придбання дизельного пального та газу пропан-бутан всього в сумі 177347,17 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 25492,44 грн., за 2016 рік в сумі 78169,89 грн., за 2017 рік в сумі 73684,84 грн.

З позиції контролюючого органу, вказане пальне не було використано позивачем в господарській діяльності.

Такого висновку відповідач дійшов за результатом аналізу наданої позивачем первинної документації: наказу №1 від 03.01.2015 «Про встановлення норм витрати палива на автомобільному транспорті», актів списання дизельного пального та газу пропан-бутан, подорожніх листів службового автомобіля, товаро-транспортних накладних.

З позиції контролюючого органу, надані акти списання дизельного пального, бензину, газу пропан-бутан не є первинними документами в розумінні діючого законодавства і не підтверджують ні факт використання в господарській діяльності цього пального, ні факт пов`язаності витрат на придбання дизельного палива, бензину, газу пропан- бутан з отриманим доходом та не дають можливість віднесення витрат на пальне до конкретного об`єкта витрат.

Зазначені акти складено за календарний місяць, а не за кожен день коли фактично це пальне було використано. В актах не міститься відомостей щодо конкретного автомобіля (об`єкта списання) на який було списано пальне, не зазначено прізвище водія на якого списано паливо.

Таким чином, не можливо визначити коли саме позивачем отримано дохід від списання пального, яким саме автомобілем було використано це пальне (чи пов`язаний цей автомобіль з господарською діяльністю ФОП, власний чи орендований) чи співпадають дні списання пального з днями коли фактично проводилося перевезення ТМЦ чи готової продукції, тощо.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є власником легкового пасажирського автомобіля HYINDAI H1 та легкового седана DAEWOO-FSO LANOS, причіпу бортового УВН 810080 (а.с.104-106, т.4), що використовуються ним у власній господарській діяльності, згідно наказу №5 від 23.12.2014 (а.с.107, т.4), при цьому кошти, які витрачалися останнім на придбання дизельного палива, бензину, газу пропан-бутан, буди віднесені до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.

Суд критично розцінює посилання відповідача щодо неможливості встановити зв`язок вказаних автомобілів з господарською діяльністю позивача, оскільки в акті перевірки містяться посилання про використання ФОП ОСОБА_1 у своїй діяльності власних транспортних засобів ( п.5 на с. 42 акту перевірки, а.с. 80, т.1).

З приводу наданих позивачем первинних документів на підтвердження використання дизельного палива, газу пропан-бутан в цілях власної господарської діяльності з метою отримання доходу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Факт придбання позивачем дизельного пального та газу пропан-бутан відповідачем в акті перевірки не заперечується.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за перевірений період були складені подорожні листи службових легкових автомобілів HYINDAI H1 та DAEWOO-FSO LANOS (а.с.170-236, т.1).

У кожному подорожньому листі в розділі «Рух пального, літрів» зазначено фактичний розмір витрат пального, в розділі «Робота водія та автомобіля» вказаний пробіг автомобіля, показники спідометра: при виїзді з гаража та при поверненні до гаража, норма витрати пального, ідентифіковано автомобіль, що є належним підтвердження використання таких паливо-мастильних матеріалів у господарській діяльності та дає можливість встановити обсяги та порядок використання і списання паливо-мастильних матеріалів позивачем.

Відповідно до Положення про Державну службу статистики України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 396, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень", ст. 4, 14 Закону України "Про державну статистику" та з метою приведення нормативно-правових актів Державної служби статистики України у відповідність із чинним законодавством наказом Державної служби статистики України від 19.03.2013 №95 визнано таким, що втратив чинність та скасовано наказ Державного комітету статистики України від 17.02.1998 № 74 "Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05.03.1998 за № 149/2589.

За умови відсутності законодавчо закріпленого порядку оформлення та ведення ФОП подорожніх листів, посилання відповідача на їх неналежне оформлення (без зазначення часу та місць навантаження/розвантаження, маршруту перевезення ТМЦ) судом не приймається.

Окремі недоліки в заповненні подорожніх листів не спростовують факту використання автомобілів в межах господарської діяльності позивача.

Поряд з цим відповідач вказує, що суб`єкти господарювання можуть застосовувати самостійно виготовлені бланки первинних документів, у тому числі подорожніх листів, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм, що передбачено пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88.

Проте зазначенеПоложення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Отже, норми Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88 поширюються лише на юридичних осіб, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету та не створюють обов`язків для ФОП.

Також, для підтвердження факту використання в господарській діяльності пального, пов`язаності витрат на придбання пального з отриманим доходом, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні за перевірений період (а.с.237, т.1; т.2; а.с.1-205, т.3).

Слід зазначити, що відповідачем ставились під сумнів технічні можливості легкових автомобілів HYINDAI H1, DAEWOO-FSO LANOS здійснювати перевезення великогабаритного вантажу за операціями, зазначеними у долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних.

Згідно пояснень позивача, внутрішні розміри салону автомобіля HYINDAI H1 позаду водія: ширина 1500 мм, довжина 2600 мм. Автомобіль має виключно два передні сидіння, інші демонтовані. Простір позаду водія дозволяє перевозити металеві листи, стандартні розміри яких 2500*1250мм та 2000*1000 мм. У разі придбання листів більшого розміру, здійснюється їх порізка до необхідного розміру для можливості транспортування. При придбанні кутників та труб, мірний розмір яких 6 метрів, здійснюється їх порізка на частини необхідного розміру, зазвичай 2 або 3 метри. При довжині 3 метри, виріб транспортується у салоні автомобіля частково під переднім сидінням.

Автомобіль Daewoo Lanos для перевезення великогабаритного вантажу використовується з причепом бортовим УВН-810080, номер НОМЕР_2 . Розміри причепу: ширина 1255 мм, довжина 2100 мм. Лист 2500*1250 мм для транспортування розміщається в причепі одною стороною на борту причепу з виступанням 400 мм за межі габаритів причепу, що дозволяється Правилами дорожнього руху України. Кутники та труби ріжуться постачальником по 2 метри. У разі необхідності порізки на 3 метри, вироби транспортуються з виступанням за межі габаритів причепу з використанням сигнальних щитків або прапорців червоного кольору згідно з вимогами Правил дорожнього руху України.

З приводу оформлення актів списання пального слід зазначити наступне.

Наказом про встановлення норм витрати палива на автомобільному транспорті №1 від 03.01.2015 встановлено для автомобіля HYINDAI H1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2007, базову лінійну норму витрати палива на пробіг автомобіля на 100 км 9,1 л дизельного пального; для автомобіля DAEWOO-FSO LANOS 9,3 л. (а.с.169, т.1)

На підставі подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, позивачем складено акти списання використаного палива за перевірений період (а.с. 238-250, 253-258, 260-265, 267-269, т.3; а.с. 2-5, 7-8, 10-12, т.4).

Відповідачі, зазначаючи про неможливість перевірки обсягів списаного пального, посилаються на положення наказу Міністерства транспорту та зв`язку «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» від 10 лютого 1998 року № 43.

Водночас, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 03.04.2018 по справі №817/1429/16, вказано, що по відношенню до ФОП даний наказ застосуванню не підлягає, оскільки вказаний нормативний акт не зареєстрований Міністерством юстиції України, не є нормативно-правовим актом у розумінні ч.2 с.117 Конституції України, а відтак, не підлягає застосуванню судом, відповідно до положень принципу законності, передбаченого ст. 9 КАС (у редакції, яка діяла до 15.12.2017) та не є джерелом права, яке застосовується судом, згідно з ст. 7 КАС України (у редакції, яка діє після 15.12.2017), і має виключно рекомендаційний характер при плануванні витрат палива з метою його раціонального використання.

Судом досліджені первинні документи позивача та ним надана юридична оцінка. Ці документи відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону № 996-ХІV та оцінюються судом, як такі, що підтверджують понесені позивачем витрати на придбання та використання у власній господарській діяльності пального.

Облік придбаного пального та рух палива відображені в оборотно-сальдових відомостях по рахунку 203 "Паливо", копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.108-116 т.4).

З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що наявні первинні документи підтверджують правомірність списання палива до складу витрат, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства та виключення зі складу витрат декларації про майновий стан і доходи витрати на придбання дизельного пального та газу пропан-бутан всього в сумі 177347,17 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 25492,44 грн., за 2016 рік в сумі 78169,89 грн., за 2017 рік в сумі 73684,84 грн.

Враховуючи наведене, скасуванню підлягають:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 04.06.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 34167,71 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 27333,85 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 6833,46 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 04.06.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 2847,28 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 2277,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 569,46 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2020 № в сумі 16210,66 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2020 № в сумі 1621,07 грн.

Актом перевірки зазначено про неправомірність включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат суму на придбання запасних частин у 2016 році у розмірі 3738,50 грн. без ПДВ та витрат проведення ремонту автомобілів у 2016 році на суму 12332,50 грн., суму витрат проведення ремонту власних транспортних засобів (основних засобів подвійного призначення) у 2017 році на суму 12491,03 грн. без ПДВ.

Такого висновку (за період 2016 року) контролюючий орган дійшов за результатом наданої до розгляду в рамках заперечення на висновки планової документальної перевірки первинної документації: акти виконаних робіт з ремонту транспортного засобу, дефектні відомості з ремонту транспортного засобу, акти списання шин та автозапчастин, а також з підстав відсутності документів, що підтверджують використання власних автомобілів в господарській діяльності.

Судом встановлено, що протягом 2016 року позивачем внаслідок фізичного зношення окремих деталей, вузлів, механізмів транспортних засобів HYINDAI H1, DAEWOO-FSO LANOS було оформлено дефектні відомості з ремонту транспортного засобу (а.с.228-237, т.4).

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що протягом 2016 року позивачем внаслідок використання транспортних засобів HYINDAI H1, DAEWOO-FSO LANOS у своїй господарській діяльності було придбано запасні частини до легкових автомобілів, підтвердженням чого є накладні, долучені до матеріалів справи (а.с.206-215, т.4).

Доказами проведеного ремонту служать акти виконаних робіт з ремонту транспортного засобу, що містять відомості про відремонтований автомобіль та використані при цьому автозапчастини (а.с.218-227, т.4).

Відповідачем вказано, що витрати платника податку на техобслуговування транспортних засобів мають бути підтверджені документально, зокрема, актом виконаних робіт із переліком робіт у межах додатків А, Б, В «Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту», затвердженого наказом Мінтранспорту України від 30.03.1998 № 102.

Однак суд приймає до уваги, що дане Положення № 102 не є нормативним актом, який застосовується у податкових правовідносинах, оскільки визначає порядок проведення технічного обслуговування і ремонту дорожніх транспортних засобів і розповсюджується на юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів) незалежно від форм власності (п. 1.1 Положення).

Оцінка доводів відповідача про не надання в ході перевірок документів, що підтверджують використання власних автомобілів в господарській діяльності та дефектність документів, наданих під час розгляду заперечень до перевірок (шляхові листи, товарно-транспортні накладні) була надана вище.

Враховуючи викладене, суд вважає підтвердженими витрати на придбання запасних частин та витрат проведення ремонту автомобілів у 2016 році, а також їх пов`язаність з господарською діяльністю позивача.

Враховуючи наведене, скасуванню підлягають:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 04.06.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 841,16 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 672,93 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 168,23 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 04.06.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 70,10 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 56,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 14,02 грн.

Актом перевірки також зазначено, що за період 2017 року ФОП ОСОБА_2 неправомірно було віднесено до витрат господарської діяльності витрати на поточний ремонт власних автотранспортних засобів на суму 12491, 03 грн.

З позиції контролюючого органу, всі транспортні засоби, які ФОП ОСОБА_1 використовував у господарській діяльності для перевезення вантажів (легковий автомобіль HYINDAI H1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та легковий автомобіль DAEWOO-FSO LANOS, причіп бортовий марка- НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) підпадають під товарні позиції основних засіб подвійного призначення. Ремонти автомобілів (без модернізації та поліпшення) на протязі 2017 року належать до витрат на утримання автомобіля, а тому не включаються до підприємницьких витрат.

З приводу наведеного слід зазначити наступне.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з пп. 177.4.6 п.174.4 ст. 174 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. До витрат включаються, в тому числі, і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

Відповідач зазначає, що витрати з ремонту автомобілів у 2017 році належать до витрат на утримання об`єктів подвійного призначення, а тому такі не включаються до підприємницьких витрат.

Системний аналіз положень ст. 177 ПК України дозволяє суду дійти висновку, що легкові та вантажні автомобілі законодавцем віднесені до основних засобів подвійного призначення.

Поняття термінів, пов`язаних з автомобільним транспортом, визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ відповідно до положень статті 1 якого: автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Отже, легковим або вантажним вважаємо той автомобіль, який конструктивно призначений для перевезення відповідно пасажирів чи вантажів.

Водночас, витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів повністю включаються до складу витрат звітного періоду (пп.177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Згідно із пп. 14.1.138. п. 14.1 ст. 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача у 2017 році не заперечується відповідачем.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що для здійснення господарської діяльності позивач використовував власні легкові автомобілі в залежності від потреб для виконання того чи іншого виду робіт.

Разом з тим, норми ПК України не дають визначень та критеріїв, згідно з якими основні засоби мають ознаки подвійного призначення. Водночас, аналіз норм ПК України дозволяє суду дійти висновку, що витрати на утримання основних засобів подвійного значення та витрати на проведення ремонту основних засобів мають різний податковий облік.

Водночас, суд наголошує, що «утриманням» є вчинення власником/користувачем певних заходів, в тому числі і здійснення грошових витрат, саме на забезпечення перебування відповідного майна в належному фізичному та/або правовому стані, що дає змогу безпосередньо використовувати таке майно за призначенням, однак, не є наслідком такого використання. Такими витратами можуть бути, зокрема, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сплата податку на нерухоме майно, витрати на оплату зберігання та охорону транспортного засобу, тощо.

Визначення терміну «утримання автомобіля» надано у п. 26 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Мінінфраструктури від 26.07.2013 №550, а саме - забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

На думку суду, слід розрізняти такі правові категорії, як утримання, зокрема, транспортного засобу, та технічне обслуговування і ремонт такого об`єкта, оскільки необхідність такого технічного обслуговування і ремонту, є наслідком безпосередньої експлуатації об`єкта та відповідного зносу технічних вузлів, натомість витрати на утримання вказаного об`єкта не залежать від факту використання вказаного транспортного засобу та належать до здійснення (витрати) в будь-кому випадку.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки та всупереч вказаним висновкам, податковим органом помилково по суті ототожнено витрати на утримання транспортних засобів з витратами позивача на ремонт, що є безпідставним та таким, що суперечить правовій сутності положення ст.177.4.5 ПК України.

Отже, враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про наявність у позивача правової можливості для віднесення до складу витрат витрати на ремонт відповідного транспортного засобу, за умови наявності належним чином оформлених первинних документів, та зв`язок господарських операцій на придбання товарів та послуг, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника.

Наведені висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.03.2019 справа №810/5425/15.

Суд зазначає, що в акті перевірки не ставиться під сумнів наявність належним чином оформлених первинних документів, та зв`язок операцій, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника. Порушення позивачем норм п.177.4.5, пп.177.4.6, п.177.4 ст.177 ПК України пов`язано виключно із включенням позивачем до складу витрат витрати на утримання основних засобів подвійного призначення.

Враховуючи спростування доводів акту перевірки в цій частині, скасуванню підлягають:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 04.06.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 5585,29 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 4468,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1117,06 грн.;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № від 04.06.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 465,44 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 372,35 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 93,09 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2020 № в сумі 2748,03 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.06.2020 № в сумі 817,43 грн.

В акті перевірки зазначено про неправомірність включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат витрати на сплату військового збору в сумі 3709,67 грн., відповідно до платіжного доручення від 16.02.2017 №1586.

З позиції контролюючого органу, дані витрати не враховуються при визначенні оподаткованого доходу, чим порушено п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

З позиції позивача, ним правомірно внесено до складу витрат військовий збір за відсутності чіткого застереження щодо заборони включення до складу витрат підприємця військового збору (пп.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України).

Такий висновок позивача є помилковим, адже об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб на загальній системі оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між виручкою у грошовій та негрошовій формі і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такого підприємця.

Як вже зазначалось, до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, включаються, зокрема:

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності (крім ПДВ у платників податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно);

- суми ЄСВ у розмірах і порядку, встановлених законом;

- платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю.

Податок на доходи фізичних осіб та військовий збір належать до загальнообов`язкових податків і зборів, визначених ст. 9 ПК України, та не є витратами, пов`язаними з провадженням господарської діяльності.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно виключено зі складу витрат ФОП ОСОБА_1 витрати на сплату військового збору в сумі 3709,67 грн., відповідно до платіжного доручення від 16.02.2017 №1586, отже оскаржувані рішення контролюючого органу в цій частині скасуванню не підлягають.

Також, в акті перевірки вказано про порушення позивачем норм ПК України в частині включення до складу витрат витрати на сплату судового збору в сумі 2191,70 грн, в т.ч. 2015 р.- 182,70 грн., 2016 р. - 2009 грн.

Відповідачем зазначено, що до перевірки ФОП ОСОБА_1 не надані первинні документи, які підтверджують що дані витрати пов`язані з господарською діяльністю, що унеможливлює визначити пов`язаність витрат з отриманням доходів фізичної особи - підприємця, чим порушено п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

З посиланням на п. 177.4.3 ст. 177 ПК України позивач зауважив, що суми зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця, відносяться до переліку витрат приватного підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Так, за позицією позивача витрати на сплату судового збору в сумі 182,70 грн. у 2015р., а також у сумі 2009 грн. у 2016р., безпосередньо пов`язані із здійсненням господарської діяльності суб`єкта господарювання, оскільки, вказані суми були сплачені самозайнятою особою за розгляд судовими органами справи №808/1318/15 предметом якої є скасування податкових повідомлень-рішень №/2015/К/08-33-17-216 та №/2015/К/08-33-17-216 від 16.12.2014, яким контролюючий орган за наслідком попередньої перевірки платника податків донарахував податкові зобов`язання за відсутності на те правових підстав.

Адміністративна справа №808/1318/15 розглядалась за участю ОСОБА_1 не в якості фізичної особи, а саме в якості фізичної особи-підприємця, і був безпосередньо пов`язаний із діяльністю суб`єкта господарювання.

У бухгалтерському обліку ФОП витрати на врегулювання спорів у судових органах віднесені до складу адміністративних витрат.

При вирішенні питання щодо наявності в діях позивача порушень п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України у зв`язку із включенням до складу витрат витрати на сплату судового збору, суд виходить з наявного правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.08.2020 по справі №818/1549/17.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду при перегляді адміністративної справи 3818/1549/17 дійшла висновку, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат суму сплаченого судового збору.

Висновок обґрунтований тим, що перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичної особи - підприємця від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування визначено пунктом 177.4 ст. 177 ПК України, який не містить витрат на сплату судового збору.

З наведеного слідує, що висновки перевірки в цій частині є вмотивованими.

Окрім іншого, у позовній заяві позивачем висвітлено питання реальності господарських відносин із ТОВ «Украгроторг-2015», однак, як свідчать матеріали акту перевірки від 24.04.2019, висновки перевірки від 01.11.2018 №988/08-01-13-05/ НОМЕР_1 та акту документальної позапланової перевірки від 05.03.2019 №100/08-01-13-05/ НОМЕР_1 в частині завищення валових витрат по взаємовідносинах ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Украгроторг-2015» скасовано, висновки актів перевірки в частині завищення валових витрат на суму 32444,74 грн. залишено без змін, однак вказані суми не враховані при винесенні оскаржуваних рішень.

З наведених підстав, суд не надає оцінку реальності господарських операцій із ТОВ «Украгроторг-2015».

Крім того, позовна заява не містить аргументованих доводів та доказів на їх обґрунтування з приводу неправомірності позиції контролюючих органів по позиціям амортизації основних фондів, попередньої оплати за товарно-матеріальні цінності, придбання товарно-матеріальних цінностей (залишки), а також придбання мобільних телефонів.

Тому, висновки перевірки про порушення ФОП ОСОБА_1 п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 пп. «а» ст. 176, п. 177.2, пп. 177.4.1 п. 177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено загальний оподатковуваний доход на загальну суму 771300,63 грн., у тому числі за 2015 р. на суму 32444,74 грн., 2016р. на суму 631794,69 грн. 2017 р. на суму 107061,20 грн., що вплинуло на донарахування податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування, військового збору за результатами річного декларування, єдиного соціального внеску з чистого оподатковуваного доходу, суд залишає незмінними.

Як вбачається з матеріалів, окрім винесених контролюючим органом рішень від 04.06.2019, позивач також оскаржує податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2019 №Ф-56170-54 на загальну суму 51826,56 грн., в тому числі 38409,79 грн. недоїмки та 13416,77 грн. штрафу (а.с.21, т.1).

Вказана податкова вимога, на думку позивача, за своїм змістом базується на підставі акту перевірки від 24.04.2019 №277/08-01-13-05/ НОМЕР_1 та протиправно винесена в процесі оскарження його висновків до Державної фіскальної служби України. Відтак, вимога від 13.09.2019 №Ф-56170-54 є протиправною з тих же підстав, що й вимога від 04.06.2019 №0- та рішення № від 04.06.2019. Зазначено, що підстав для складення «нової» вимоги не було з причин відсутності підстав для нарахування «основного зобов`язання» та оскарження попередньої вимоги, та, як наслідок, неузгодженості податкового зобов`язання і відсутності підстав для сплати у момент оскарження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного документу, ГУ ДПС у Запорізькій області вимагає від позивача сплатити суму боргу у розмірі 51826,56 грн. Сума боргу нарахована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та не містить посилань на акт документальної перевірки.

Згідно відзивів на позовну заяву, на підставі акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.04.2019 № 277/08-01-13-05/ НОМЕР_1 були винесені податкові повідомлення рішення від 04.06.2019, а саме: №, №; а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- в сумі 73231,43грн.; рішення про застосування ш/с № в сумі 13416,77 грн.

Враховуючи викладене, а також відсутність обґрунтованих доказів винесення вимоги від 13.09.2020 на підставі результатів акту перевірки від 24.04.2019, суд не вбачає підстав для її скасування в рамках розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

За таких обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що, відповідно, підлягають частковому задоволенню.

Доводи відповідачів частково не приймаються судом до уваги виходячи з вищезазначеного.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 3185,72 грн., згідно платіжного доручення №3670 від 29.01.2020 (а.с.13 т.1).

Таким чином, виходячи із розміру задоволених позовних вимог, судовий збір у розмірі 653,07 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ), Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки), - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 04.06.2019 № частково в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 40593,76 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 32475,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8018,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 04.06.2019 № частково в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 3382,82 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 2706,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 676,57 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 04.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску частково в сумі 2438,5 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області від 04.06.2019 №Ф- про заборгованість зі сплати єдиного внеску частково в сумі 18958,69 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 07 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17.09.2020.

Суддя І.В.Садовий