Справа № 440/475/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 р.Справа № 440/475/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/475/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій протиправними, стягнення частини одноразової грошової допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просила суд: визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо несвоєчасної та не в повному обсязі виплати одноразової грошової допомоги, компенсації за невикористану відпустку при звільненні на користь ОСОБА_1 ; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 недоотриманої частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 180335,87 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 21707,10 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в розмірі 13945,03 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 13495 грн. 20 коп. (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень двадцять копійок).

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області (ідентифікаційний код 40108630, вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 13495 грн. 20 коп. (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень двадцять копійок).

В іншій частині позовної вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в зазначеній частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволення позовних вимог, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що грошове забезпечення поліцейських виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. При цьому, діюче законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби. Враховуючи, що вихідна допомога була виплачена позивачу, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні на підставі норм КЗпП України не підлягають задоволенню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області №498 о/с від 30 вересня 2019 року "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділу Кременчуцького відділу поліції, 30 вересня 2019 року звільнено зі служби у поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу). Встановлено премію за вересень 2019 року у розмірі 38,015 %. Вислуга років станом на 30 вересня 2019 року складає 24 роки 01 місяць 14 днів. Вирішено, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 24 роки /а.с. 45/.

Позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 154344,85 грн., виходячи з грошового забезпечення позивача за вересень 2019 року, а саме, з урахуванням посадового окладу - 2500,00 грн., окладу за спеціальним званням - 2000,00 грн., надбавки за стаж служби - 2025,00 грн., надбавки за специфічні умови праці 2936,25 грн., щомісячної премії 3596,69 грн., всього 13057,94 грн.

Зокрема, одноразова грошова допомога при звільненні позивачу розрахована наступним чином: ((13057,94 грн. * 24 роки)*50%) = 156695,28 грн. 2350,43 грн. (сума утриманого військового збору 1,5%) =154344,85 грн.

Одноразова грошова допомога при звільненні перерахована ГУ НП в Полтавській області платіжними дорученнями від 29 жовтня 2019 року /а.с. 56-60/ та оплачена Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області 30 жовтня 2019 року, що підтверджується відповідними штампами Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області на платіжних дорученнях, копії яких містяться у матеріалах справи.

Не погодившись з діями відповідача, що полягають у не виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 13945,03 грн., у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні не у повному обсязі, а саме, у недоплаті одноразової грошової допомоги при звільнені в сумі 180335,87 грн., а також з невиплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 21707,10 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу перерахована із затримкою на 30 календарних днів. Таким чином, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 13495,20 грн. та стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 13495,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до стаття 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.04.2016 за №669/28799 (надалі Порядок №260), ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І цього Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виплата поліцейським, які звільняються зі служби за станом здоров`я, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію", статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пунктом 10 Постанови № 393.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За правилами частини 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів зазначає, що зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, отже необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Так, за частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано Верховним Судом у постанові від 27.04.2020 у справі № 812/639/18.

Судом встановлено, що позивач звільнений зі служби в поліції 30 вересня 2019 року, а одноразова грошова допомога при звільненні позивача перерахована йому 30 жовтня 2019 року, тобто із затримкою на 30 календарних днів.

Ураховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем надано до суду довідку №362/115/29/01-2020 від 10.03.2020 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2019 по 30.09.2019 /а.с. 72/, згідно якої розрахований відповідачем згідно Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, розмір середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 за календарний день складає 464,83 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає хибними доводи відповідача про необхідність застосування до спірних відносин приписів пункту 6 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, оскільки відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Отже, вказана норма підлягає застосуванню у разі звільнення поліцейського зі служби в поліції, якого потім поновлено на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати поліцейських, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин загальні положення, які регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), відповідно до підпункту «л» пункту 1 якого визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 30 вересня 2019 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за серпень 2019 року та липень 2019 року.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області №362/115/29/01-2020 від 10.03.2020 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень 2019 року складає 13944,99 грн., а за серпень 2019 року 16445,03 грн. (у тому числі матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 2500 грн.).

Відповідно до підпункту "б" пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

В зв`язку з цим, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 449,84 грн. (27890,02 грн. (грошове забезпечення за серпень 2019 року та липень 2019 року мінус матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 2500 грн.) поділити на 62 дні (кількість календарних днів за серпень 2019 року та липень 2019 року).

Враховуючи, що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу перерахована із затримкою на 30 календарних днів, сума середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги розраховується наступним чином: (449,84 грн. (середньоденний заробіток) помножити на 30 днів (час затримки розрахунку) = 13495,20 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 13495,20 грн. та стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 13495,20 грн.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року по справі 440/475/20 в частині задоволення позовних вимог прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року по справі № 440/475/20 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.І. Сіренко