Справа № 286/1588/20
Суддя: Кулініч Я. В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/1588/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з (викликом) сторін в м. Овруч справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Ткачука Єдуарда Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2020 року ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до інспектора 1 батальйону 3 роти УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Ткачука Єдуарда Володимировича, в якому просить скасувати постанову серії ЕАМ №2582283 від 24.05.2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

Мотивуючи тим, що 24 травня 2020 року о 20 год. 01 хв. керуючи транспортним засобом SKODA FABIA, номерний знак НОМЕР_1 , була зупинена лейтенантом поліції Ткачук Е.В. , та відносно неї було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2582283 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2, КУпАП та накладено штраф у розмірі 425, 00 гривень. Із змісту зазначеної постанови вбачається, що 24.05.2020 року о 20-01 годині в м. Коростень, траса Київ- Ковель 152 км, керуючи автомобілем вона проїхала перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушила ПДР України п. 8.7.3. г. Вважає, що така постанова є безпідставною та необгрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності достатніх доказів щодо вчинення позивачем правопорушення, а тому підлягає скасуванню. Вважає, шо при винесенні оскаржуваної постанови інспектор поліції порушив порядок притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. встановлений нормами законів та Кодексом України про адміністративні правопорушення, так як зупинив транспортний засіб без передбачених законом причин та за відсутності на момент зупинки доказів порушення Правил дорожнього руху України, тобто вчинення будь-якого адміністративного правопорушення пов`язаного із керуванням транспортним засобом.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.262 КАС України в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити, оскільки перший раз порушила правила дорожнього руху, проїхавши перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, однак надіслав відзив в якому просить в задоволені позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував її слова. Доводи адміністративного позову обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте такі не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Водночас, відповідачем не допущено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття і складення спірної постанови грубих порушень закону, які були б беззаперечною підставою для її скасування. Підстав для умисного спотворювання обставин події у поліцейського, котрий немає жодних відносин із позивачем, а виконував обов`язки щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, не було. Вважає, що обставини зазначені в адміністративному позові не відповідають дійсності, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушені правил дорожнього руху. Пояснення позивача вказують лише на намагання уникнути несприятливих для неї наслідків у зв`язку із притягненням д адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Дослідивши в судовому засіданні письмові та відео докази, заслухавши думку позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З копії постанови серії ЕАМ №2582283 від 24.05.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, видно, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 425 грн. за те, що вона керуючи транспортним засобом SKODA FABIA, номерний знак НОМЕР_1 , 24.05.2020 о 19 год. 03 хв. в м. Коростень, траса Київ- Ковель, керуючи автомобілем проїхала перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушила ПДР України п. 8.7.3. г, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідач Ткачук Е.Д. , керуючись ст. ст. 33, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на підставі ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.9).

Об`єктивною стороною правопорушення, за яке було притягнуто до відповідальності позивача, є порушення правил проїзду регульованих перехресть.

Згідно із ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У відповідності до п.2.3 (б) Правил дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.8.7.3 г ПДР України, жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п.8.11 ПДР України, «водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу світлофора або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 ПДР України не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатись далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху».

Таким чином, ПДР передбачено проїзд на жовтий сигнал світлофора, якщо водій не може зупинити свій автомобіль без екстреного гальмування, у відповідності до 8.10 Правил, тобто зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

У своєму позові позивач не зазначає, що в ситуації, що склалася вона не могла без екстреного гальмування зупинити вказаний автомобіль, у продовжила рух далі, тобто так, як це передбачено п. 8.11 ПДР України.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходи адміністративного впливу проводяться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч.2 ст.122 КпАП України, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

В спростування доводів позивача, відповідачем було наданий до суду відзив на позов до якого в якості додатку додано диск з відеозаписом на якому зафіксовано момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем були дотримані, оскільки докази вини позивача наявні в матеріалах справи, тобто мала місце вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем було надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те , що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена у урахуванням вимог чинного законодавства.

Крім того, приписами ч.3 ст.288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду не до тієї особи, яка має відповідати за її позовними вимогами.

Оскільки, оскаржувана постанова ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, на підставі ст. ст. 2, 7, 9, 245, 251, 293 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти УПП в Житомирській області лейтенанта поліції Ткачука Єдуарда Володимировича про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

На рішення суду до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Я. В. Кулініч