Справа № 826/6097/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Київ № 826/6097/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Вєкуа Н.Г., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства розвитку громад та територій України, в якому просить суд: визнати противоправною бездіяльність Міністерства про надання публічної інформації на інформаційний запит від 31.01.2017 та зобов`язати відповідача надати позивачу копію протоколу від 25.12.2015 № 9 засідання секції "Житлового будівництва, промислової та інженерно транспортної забудови будівельних матеріалів і виробів" Науково - технічної ради Мінрегіону (зокрема в частині питання № 27 про надання дозволу про порушення ДБН під час проектування та будівництва будинку по АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2017 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви з дня отримання вказаної ухвали суду. Позивачем ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2017 оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 позов прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження.

22.07.2020 суд в порядку вимог ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на адресу відповідача ним було направлено запит на отримання інформації, в якому позивач просила надати лист № 7/17-15291 від 29.12.2015 та протокол № 9 від 25.12.2015, яким наданий дозвіл про порушення ДБН під час будівництва житлово - офісного центру за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час позивач зазначає, що відповідачем йому було направлено відповідь про те, що запитувана ним інформація містить дані, власники якої не надали свою згоду на передачу їх ОСОБА_1 .

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а відмову від надання інформації, такою, що порушує його права і законні інтереси, позивач звернувся із позовом до суду.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог не по суті заявлених вимог щодо ненадання їм інформації за інформаційним запитом, а підтверджував повноваження та компетенцію Міністерства з питань розгляду, погодження обґрунтованих відхилень від вимог будівельних норм, а також зазначав, що діяв відповідно до ст. 19 Конституції України в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, тому права позивача не порушені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 задоволена заява представника позивача та закрито провадження в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачу копію протоколу від 25.12.2015 № 9 засідання секції "Житлового будівництва, промислової та інженерно транспортної забудови будівельних матеріалів і виробів" Науково - технічної ради Мінрегіону (зокрема в частині питання № 27 про надання дозволу про порушення ДБН під час проектування та будівництва будинку по АДРЕСА_1 ) у зв`язку з наданням копії цього протоколу позивачу та відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про залишення позову без розгляду в частині зобов`язання відповідача надати позивачу копію протоколу від 25.12.2015 № 9 засідання секції "Житлового будівництва, промислової та інженерно транспортної забудови будівельних матеріалів і виробів" Науково - технічної ради Мінрегіону (зокрема в частині питання № 27 про надання дозволу про порушення ДБН під час проектування та будівництва будинку по АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2017 підготовче провадження у справі закрито і справа призначена до колегіального судового розгляду .

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Мазур А.С, судді - Аблов Є.В., Літвінова А.В.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено колегію судів: головуючий суддя - Мазур А.С, судді: Літвінова А.В., Вєкуа Н.Г.

У відповідності до вимог ч. 9, ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 829 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України перейменовано на Міністерство розвитку громад та територій України ( п.1.1 Постанови). Постанову опубліковано в газеті "Урядовий кур`єр" від 03.09.2019 № 167.

Водночас, з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (код ЄДР 37471928) змінило своє найменування/назву на Міністерство розвитку громад та територій України (), у зв`язку з чим, враховуючи вимоги п. 4 ч. 5 ст. 246, п. 1 ч. 1 ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо необхідності визначення у рішенні суду найменувань учасників справи, суд вважає за необхідне надалі у рішенні враховувати та зазначати актуальне найменування відповідача - Міністерство розвитку громад та територій України (). При цьому, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не мало місце правонаступництво, фактично мала місце зміна найменування/назви юридичної особи (державного органу) з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на Міністерство розвитку громад та територій України.

Таким чином, в даному випадку не підлягають застосуванню вимоги статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України щодо заміни сторони її правонаступником, тому, суд вважає за можливе змінити найменування/назву відповідача з Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на Міністерство розвитку громад та територій України. (далі - відповідач).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

31.01.2017 позивач звернулася із запитом на інформацію до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наступного змісту: "Запитується інформація: лист № 7/17-15291 від 29.12.2015 та протокол № 9 від 25.12.2015, яким наданий дозвіл про порушення ДБН під час будівництва житлово - офісного центру за адресою: місто Київ, вулиця Горького, 74-78".

08.02.2017 Міністерством позивачу надано відповідь за № 8/17-151-17, в якій зазначено про те, що копії документів, які стосуються погодження відхилень від вимог державних будівельних робіт, норм не можуть бути надані, оскільки вони містять інформацію, на поширення якої не давали згоди фізичні та юридичні особи - володільці такої інформації з посиланням на ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон №2939-VI).

Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, а своє право порушеним позивач звернувся із даним позовом до суду.

Під час судового розгляду відповідачем позивачу була надана копія витягу з протоколу від 25.12.2015 № 9 засідання секції "Житлового будівництва, промислової та інженерно транспортної забудови будівельних матеріалів і виробів" Науково - технічної ради Мінрегіону (зокрема, в частині питання № 27 про надання дозволу про порушення ДБН під час проектування та будівництва будинку по вулиці Горького (Антоновича) 74-78 в місті Києві.

Спірним питанням даної справи є встановлення протиправності дій відповідача щодо відмови надати позивачу відповідь на інформаційний запит від 31.01.2017 про надання публічної інформації в частині ненадання позивачу протоколу від 25.12.2015 № 9 засідання секції "Житлового будівництва, промислової та інженерно транспортної забудови будівельних матеріалів і виробів" Науково - технічної ради Мінрегіону (зокрема в частині питання № 27 про надання дозволу про порушення ДБН під час проектування та будівництва будинку по вулиці Горького (Антоновича) 74-78 в місті Києві.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон № 2939-VI.

За визначенням статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За цим визначенням, публічна інформація має такі ознаки:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (частина 2 статті 5 Закону № 2939-VI).

Право на доступ до публічної інформації гарантується, з поміж іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Запит позивача від 31.01.2017 відповідав вимогам Закону № 2939-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону №2939-VI).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Відтак, не може бути задоволений запит, для відповіді на який необхідно створити нову інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не має запитуваної інформації, але зобов`язаний нею володіти.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 N 197 (в редакції чинній на дату звернення позивача з інформаційним запитом) Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну житлову політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства, а також забезпечує формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у сфері контролю житлово-комунального господарства та у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, тобто то є суб`єктом владних повноважень та розпорядником інформації у розумінні ст. 13 Закону № 2939-VI.

Відповідно до п.1.1. Положення про Науково-технічну раду Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (надалі Положення), затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України 23.09.2011 № 208 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.05.2017 № 105) Науково-технічна рада (далі - НТР) є постійно діючим дорадчим органом Міністерства, який утворюється для професійного колегіального розгляду наукових і технічних питань, що належать до компетенції Міністерства.

Відповідно до п.1.2. Положення у своїй діяльності НТР керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наказами Міністерства, а також цим Положенням.

Згідно п.4.4. Положення результати засідань НТР оформлюється рішенням або протоколом.

Пунктом 4.8. Положення передбачено, що результати розгляду питань на засіданнях НТР розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства та у друкованому засобі масової інформації "Інформаційний бюлетень Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України". Копії рішень НТР та витяги з протоколів НТР направляються підприємствам, установам, організаціям та особам, яких вони стосуються, за їх зверненням.

Отже, чинним законодавством визначено обов`язок відповідача на надання інформації підприємствам, установам, організаціям та особам, яких вони стосуються, за їх зверненням, якою він володіє, як суб`єкт владних повноважень.

Так, запитуваний позивачем лист Мінрегіону України №7/17-15231 від 29.12.2015, виданий за результатами розгляду заяви щодо погодження відхилень від будівельних норм, є рішенням суб`єкта владних повноважень, який створює правові наслідки для конкретних фізичних і юридичних осіб, породжує у них певні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №2939 таємна інформація - це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

У відповіді на інформаційний запит позивача, відповідач посилався на те, що останній не отримав згоду фізичних та юридичних осіб, які є володільцями запитуваної інформації.

З метою реалізації прав громадян, визначених у статті 32 Конституції України, а саме захисту персональних даних фізичних осіб під час їх обробки юридичними або фізичними особами, прийнято Закон, який і урегульовує питання захисту персональних даних.

Статтею 1 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що сфера дії Закону не поширюється на діяльність зі створення баз персональних даних та обробки персональних даних у цих базах фізичною особою - виключно для непрофесійних особистих чи побутових потреб; журналістом - у зв`язку з виконанням ним службових чи професійних обов`язків; професійним творчим працівником - для здійснення творчої діяльності.

У відповідності до визначень, наведених у статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" володільцем бази персональних даних є фізична або юридична особа, якій законом або за згодою суб`єкта персональних даних надано право на обробку цих даних, яка затверджує мету обробки персональних даних у цій базі даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що володільцем бази персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону.

Обробкою персональних даних, у свою чергу, є будь-яка дія або сукупність дій, що здійснюються повністю або частково в інформаційній (автоматизованій) системі та/або в картотеках персональних даних, які пов`язані зі збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням відомостей про фізичну особу (члена профспілки, найманого працівника тощо).

Разом з цим, згідно із статтею 11 Закону України "Про захист персональних даних" підставами виникнення права на використання персональних даних фізичних осіб є: згода суб`єкта персональних даних на обробку персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю бази персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень.

У свою чергу, отримати згоду від суб`єкта персональних даних можливо шляхом документованого оформлення, зокрема письмового, добровільного волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку його персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Таким чином, конфіденційна інформація згідно вимог частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію" та частини 1 статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є інформацією, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою.

Враховуючи те, що запитуваний позивачем лист є актом індивідуальної дії, який поширюється виключно на визначене у ньому коло фізичних та юридичних осіб і містить інформацію персонального характеру про них, то суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні такої інформації у зв`язку із неотриманням згоди на обробку персональних даних, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5-11,19,72,90,-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Суддя Н.Г. Вєкуа

Суддя А.В. Літвінова