Справа № 420/3902/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3902/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9956-52 від 13.08.2019р.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області, та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9956-52 від 13.08.2019р., оскільки 09.02.2016року ФОП ОСОБА_1 до Арцизькій ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області подано заяву про припинення господарської діяльності та заяву про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій. Відповідно до Довідки Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій від 10 лютого 2016року реєстрацію РРО моделі MINI 500 02 ME, заводський номер НОМЕР_1 з версією програмного забезпечення РРО 52-11, фіскальний номер РРО , скасовано. У вказаній довідці також зазначено причину скасування реєстрації РРО, зокрема, припинення господарської діяльності. 3 12 грудня 2016року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрак том у Збройних Силах України, приймала безпосередню участь у антитерористичній операції, здійсненні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на посаді навідника кулеметного відділення. Отже, ОСОБА_1 припинила господарську діяльність, та отримує заробітну плату, а роботодавець Збройні Сили України у свою чергу сплачує єдиний внесок до Державного бюджету. Однак, ГУ ДПС в Одеській області 13.08.2019року сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9956-52. Водночас, на думку позивача, якщо особа є найманим працівником, то така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Таким чином, позивач зазначає, що перед тим як сформувати податкову вимогу контролюючий орган повинен був перевірити обставини щодо наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця, здійснення підприємницької діяльності, та отримання доходу у періоді, за який податковим органом нараховано єдиний внесок, нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідач Головне управління ДПС в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 31.07.2020р. вхід.№29913/20), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваної позивачем Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9956-52 від 13.08.2019р., оскільки у 2017 році фізичні особи-підприємці мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704грн. (Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017рік у розмірі 3200грн.) (тобто 3200*22/100=704). Отже, за 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2018 рік у сумі 3728грн., тобто за один квартал 2018 року - визначений розмір ЄСВ складає 3723*22/100*3=2457,18грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2019 рік у сумі 4173грн., тобто за один квартал 2019року визначений розмір ЄСВ складає 4173*22/100*3=2754,18грн. Згідно ІКП по платежу 71040000 станом на 31.07.2019р. проведено нарахування єдиного внеску у загальній сумі 23785,08грн., у т.ч.: 09.02.2018р. у сумі 8448грн. (нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017рік); 19.04.2018р. у сумі 2457,18грн. (нараховано ЄВ ФО-П, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за І квартал 2018року); 19.07.2018р. - у сумі 2457,18грн. (нараховано ЄВ ФО-П. в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за ІІ квартал 2018року); 19.10.2018р. у сумі 2457,18грн. (нараховано ЄВ ФО-П. в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за ІІІ квартал 2018року); 21.01.2019р. у сумі 2457,18грн. (нараховано ЄВ ФО-П. в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за ІV квартал 2018року); 19.04.2019р. у сумі 2754,18грн. (нараховано ЄВ ФО-П, в т.ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за І квартал 2019року); 19.07.2019р. у сумі 2754,18грн. (нараховано ЄВ ФО-П, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування та фермерам за ІІ квартал 2019року). Крім того, на думку відповідача, отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника, та факт реєстрації його фізичною особою-підприємцем без отриманого від підприємницької діяльності доходу є різними базами нарахування єдиного внеску, які не виключають один одного. Врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у справі №420/3902/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9956-52 від 13.08.2019р.

Ухвалою суду від 04.08.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Головного управління ДПС в Одеській області (від 31.07.2020р. вхід.№29915/20) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 13.08.2019р. Головним управлінням ДФС в Одеській області виставлено ОСОБА_1 Вимогу про сплати боргу (недоїмки) №Ф-9956-52.

Не погодившись з означеною Вимогою Головного управління ДФС в Одеській області від 13.08.2019р. №Ф-9956-52, позивач ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про її скасування.

Так, на думку суду, оскаржувану позивачем Вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 13.08.2019р. №Ф-9956-52, контролюючим органом винесено неправомірно, безпідставно, та у порушення положень чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 19.05.2015р. проведено державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за №0005143, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1, та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах, та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють, не ведуть господарську діяльність, та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У Постанові від 04.12.2019р. по справі №440/2149/19 (адміністративне провадження №К/9901/28514/19) Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що у ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, наявний обов`язок сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі незалежно від отримання прибутку (доходу) від провадження підприємницької діяльності, за умови, що у цей період вона не була найманим працівником та роботодавець не сплачував за неї ЄСВ у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

Водночас, судом з`ясовано, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2016р. №249/11, Арцизькою ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області видано Довідку про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій, у якій зазначено, що реєстрацію реєстратора розрахункових операцій скасовано 10.02.2016р. у зв`язку з припиненням господарської діяльності.

Судом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 з 15 грудня 2016р. по теперішній час, що підтверджується наявною у матеріалах справи Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2020р. №52.

Отже, з 15.12.2016р. ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , де отримує грошове забезпечення, з якого роботодавцем сплачується ЄСВ, у зв`язку з чим нарахування Головним управлінням ДФС в Одеській області ОСОБА_1 до сплати єдиного соціального внеску за 2017р., за І квартал 2018р., за ІІ квартал 2018р., за ІІІ квартал 2018р., за ІV квартал 2018р., за І квартал 2019р., за ІІ квартал 2019р., є неправомірним, так як зумовлює подвійну сплату позивачем ЄСВ.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості, та безпідставності винесення Головним управлінням ДФС в Одеській області спірної Вимоги про сплати боргу (недоїмки) від 13.08.2019р. №Ф-9956-52, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмовому відзиві на адміністративний позов.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9956-52 від 13.08.2019р., задовольнити.

2. Скасувати Вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплати боргу (недоїмки) від 13.08.2019р. №Ф-9956-52.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська,5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 840(вісімсот сорок)грн. 80коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.