Справа № 320/5332/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5332/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення за його рапортом від 25.04.2019 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 , які полягають у невключенні до наказу та у невиплаті йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не виплатив йому матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення за рапортом гр. ОСОБА_2 від 25.04.2019 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт гр. ОСОБА_2 від 25.04.2019 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та прийняти відповідне рішення. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 20.03.2020 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав на рішення суду у справі №320/3795/19 від 10.04.2020 в якому суд відмовив ОСОБА_2 в аналогічній справі та те, що до його посадових обов`язків не входить вирішення питання виплати військовослужбовцям грошового забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 03.04.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, має звання сержант.

З 28 серпня 2018 року позивача переведено до військової частини НОМЕР_1 на посаду командира гармати для тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира частини з правової роботи з подальшим призначенням на яку та присвоєнням офіцерського звання "капітан юстиції" в порядку переатестації.

25.04.2019 ОСОБА_2 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з витратами на проведення операції 19.02.2019 - артифакія правого ока.

З протоколу засідання комісії щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2019 № 1 встановлено, що рішення за результатами розгляду рапорту позивача не прийнято та перенесено його розгляду на кінець року за наявності коштів.

Матеріали справи не містять доказів виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

У зв`язку з невиплатою вказаної допомоги позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що після надходження рапорту позивача щодо виплати матеріальної допомоги відповідач повинен був видати наказ про її виплату або видати наказ із зазначенням підстав, згідно яких військовослужбовець не може отримати дану виплату. Оскільки такого наказу відповідачем видано не було, суд першої інстанції дійшов висновку відповідачем було допущено протиправну бездіяльність. З метою належного захисту прав свобод та інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 25.04.2019 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині, що оскаржується в апеляційному порядку, суд виходить з такого.

Спеціальним нормативним документом, який визначає основні засади соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей є Закон України від 20.12.1991 "Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей".

Стаття 9 зазначеного Закону передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"(далі - Постанова) визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 Постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

На виконання вказаної постанови прийнято наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Пунктом 7, 9 розділу XXIV вказаного наказу передбачено:

- до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги;

- виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 9 Наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік" визначено, що у заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця чи членів його родини, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа, інше стихійне лиха, чи інші поважні причини), які стали причиною для порушення клопотання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 25.04.2019 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. У рапорті зазначив, що матеріальна допомога йому необхідна у зв`язку з витратами на проведення операції 19.02.2019 - артифакія правого ока, до якого долучив квитанцію про оплату за інтраокулярну лінзу та медичні витратні матеріали для хірургії катаракти (а.с.23).

Згідно протоколу комісії щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2019 № 1 на розгляд комісії були винесені документи військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 щодо отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань (а.с.24).

Розглянувши вищевказані документи, комісією рішення не прийнято та вирішено перенести засідання на кінець року у зв`язку з відсутністю фінансового ресурсу. Тобто комісією рішення, яке б мало визначальний характер, прийнято не було.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про надання матеріальної допомоги, який не був належним чином розглянутий, жодної належної відповіді, зокрема, наказу командира позивачу надано не було, що не спростовується доводами апеляційної скарги, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не розгляду рапорту ОСОБА_2 є неправомірними, в зв`язку з чим необхідним є зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_2 від 25.04.2019 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та прийняти відповідне рішення.

Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.07.2019 року у справі №808/115/17.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на обставини встановлені судом у постанові від 22.04.2020 у справі №320/3795/19, то такі не можуть бути взяті до уваги при вирішенні цього спору, з огляду на наступне. Зі змісту вказаного рішення судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом розгляду у справі №320/3795/19 були вимоги ОСОБА_2 до командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. При цьому, апеляційним судом при вирішенні спору у справі №320/3795/19 взято до уваги ту обставину, що 29.12.2019 комісією прийнято рішення, оформлене протоколом № 9, про відмову у виплаті матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із відсутністю коштів.

Посилання апелянта на те, що до його посадових обов`язків не входить вирішення питання виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям фінансово-економічною службовою військової частини здійснюється на підставі відповідного наказу командира.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення в частині, що оскаржується, з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування в частині, яка оскаржується в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: