Справа № 420/225/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/225/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації (пл. Думська, 1, м.Одеса, 65026, код ЄДР 26302537), за участю третьої особи Управління обласної ради з майнових відносин (пр. Шевченка, 4, м.Одеса, 65032, код ЄДР 23212638) про визнання протиправним та скасування рішення від 11 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації (пл. Думська, 1, м.Одеса, 65026, код ЄДР 26302537), за участю третьої особи Управління обласної ради з майнових відносин (пр. Шевченка, 4, м.Одеса, 65032, код ЄДР 23212638) про визнання протиправним та скасування рішення від 11 листопада 2015 року.

Ухвалою суду 05.02.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2020 року.

Ухвалою від 09.04.2020 року зупинено провадження по адміністративній справі.

Ухвалою від 03.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 20.08.2020 року.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.11.2015 року державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб- підприємдав Одеського міського управління юстиції Огородник Т.В. було прийняте рішення про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про зміну відомостей про осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи-підприємця без довіреності, у тому числі підписувати договори - Управління обласної ради з майнових відносин, код за ЄДР 23212638, (далі - Управління). У якості уповноважених осіб було визначено ОСОБА_2 (керівник), ОСОБА_3 (підписант) та Рагуліна Анатолія Володимировича (підписант).

Одеське міське управління юстиції припинене як юридична особа 16.08.2016 року, Номер запису 6032848. Правонаступником Одеського міського управління юстиції за владними повноваженнями у частині проведення державної реєстрації юридичних осіб є юридичний департамент Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації.

Вказане оскаржене рішення державного реєстратора, на думку позивача, винесене з порушеннями встановленого законом порядку здійснення реєстраційних дій та Положення про Управління майнових відносин Одесьеої обласної ради та посадової інструкції першого заступника керівника Управління.

Щодо порушення цим рішенням державного реєстратора своїх прав позивач зазначає наступне.

Відловідно, до пункту 1 преамбули Положення про управління обласної ради з майнових відносин, затвердженого рішенням Одеської обласної ради від 10.11.2006 року №109-У Про затвердження Положення про управління обласної ради з майнових відносин (далі - Положення про Управління), як самостійний структурний підрозділ виконавчого апарату Одеської обласної ради, наділено делегованими повноваженнями щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Одеської області.

Таким чином, законність визначення підписантів від Управління впливає на здійснення повноважень Управління та, як наслідок, на права членів територіальних громад сіл, селищ та міст Одеської області, пов`язаних із розпорядженням майном, яке є власністю територіаль громад сіл, селищ та міст Одеської області.

Таким чином, проведення державної реєстрації змін до відомостей про Управління щод визначення ОСОБА_4 у якості підписанта від Управління, також впливає на права члені територіальних громад сіл, селищ та міст Одеської області.

Оскільки позивач є членом територіальної громади міста Одеси, оскаржуване рішення впливає на його права, як члена територіальної громади міста Одеси, та співвласника майна, яке є власністю цієї територіальної громади.

Представник відповідача не скористався своїм правом та не подав відзив на позов.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на не підтвердження позивачем порушення його прав оскарженим актом суб`єкту владних повноважень з огляду на наступне.

Позивач вважає порушеним власне право через те, що він є членом територіальної громади міста Одеси, а рішення державного реєстратора стосується визначення підписатна (уповноваженої особи) по розпорядженню майном Одеської обласної ради, в яке на його думку, входить також власність територіальної громади міста Одеси.

Суд вважає, що вказаний висновок позивача є помилковим.

Статтею 142 Конституції України. ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначені гарантії місцевого самоврядування щодо наявності у нього права власності на майно та кошти, які перебувають у власності територіальної громади та виключне право по розпорядженню ними лише компетентними органами місцевих громад (ч.3 ст.60 Закону).

Відповідно до п.10 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про місцеве самоврядування в України» майно, передане у власність областей та районів є спілною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким здійснюється відповідно до Конституції України обласними та районними радами.

Таким чином, Конституцією та законами України проведено розмежування права власності територіальних громад сіл, селищ, міст та районних чи обласних рад.

Територіальна громада міста Одеси, членом якої є позивач, не має жодного правового відношення до майна, управління яким здійснює Управління комунальної власності Одеської обласної ради.

Процедура призначення та наділення повноважень посадових осіб виконавчих органів обласних рад з питань управління власністю не передбачає погодження цих питань з відповідними територіальними громадами, які входять до адміністративної одиниці області, в зв`язку із чим, призначення чи наділення її посадових осіб певними функціями (повноваженнями) та реєстрація цього факту у ЄДР державним реєстратором не може безпосередньо вплинути на права, обов`язки чи інтереси Територіпльної громади міста Одеси чи її членів, в тому числі й позивача.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2,5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх, випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція з цього приводу висловлюється Верховним судом України в постанові суду від 15.12.2015 року по справі № 800/206/15.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України рішення Верховного Суду, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, відсутність порушення суб`єктивного права позивача є самостійної та достатньою підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог позивача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб- підприємдав Одеського міського управління юстиції Огородник Т.В. від 11 листопада 2015 року на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації (пл. Думська, 1, м.Одеса, 65026, код ЄДР 26302537), за участю третьої особи Управління обласної ради з майнових відносин (пр. Шевченка, 4, м.Одеса, 65032, код ЄДР:23212638) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб- підприємдав Одеського міського управління юстиції Огородник Т.В. від 11 листопада 2015 року відмовити повністю.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддею 11.09.2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С.Єфіменко

.