Справа № 140/13158/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

14 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/13158/20
Суддя Волинського окружного адміністративного суду Плахтій Н.Б., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними дій державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.Л. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 у ВП №41600997 в сумі 297474,68 грн та її скасування.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами другою та третьою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови державного виконавця становить 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з адміністративного позову, позивачем заявлено вимоги про визнання протиправними дій щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 ВП №41600997 у сумі 297474,68 грн та її скасування.

Водночас з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 09.09.2020, тобто з пропуском визначеного законом строку.

За приписами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З матеріалів позову вбачається, що одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що в строки, передбачені статтею 449 ЦПK України, він звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.Л. та скасувати всі постанови, зокрема і про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 року у BП №41600997. Проте, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2018 в задоволенні скарги відмовлено. У свою чергу, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15.08.2018 ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2018 скасовано, а провадження у даній справі закрито з підстав, що оскарження постанов державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору має відбуватись в порядку адміністративного судочинства. 04.09.2018 позивач звернувся у Волинський окружний адміністративний суд з позовом до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», у якому просив визнати неправомірними дії та скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень по стягненню виконавчого збору на користь PB ДBC ГTУЮ у Волинській області в сумі 297474,68 грн у ВП №55747832 та про стягнення витрат на виконання виконавчого провадження на користь PB ДBC ГTУЮ у Волинській області в сумі 151,00 грн у BП №55747729. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 частково задоволено його позовні вимоги, зокрема, зменшено суму виконавчого збору з 297474 грн до 71200 грн, в решті позовних вимог було відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.05.2020, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №0340/1792/18 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач вказує, що суди апеляційної та касаційної інстанції не скористалися статтею 11 KAC України та не вийшли за межі позовних вимог для повного захисту його прав щодо стягнення з нього виконавчого збору.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 ВП №41600997 у закінченому виконавчому провадженні станом на 05.09.2020 йому не надіслана як стороні виконавчого провадження.

Позивач вказує, що грубо порушуючи закони України державний виконавець виніс незаконну постанову про стягнення виконавчого збору, чим порушив його права, завдав йому, інваліду 3 групи, моральних страждань та матеріальних збитків, a самі по собі норми процесуальних кодексів не містять чіткої вказівки на те, в порядку якого судочинства має оскаржуватися постанова про стягнення виконавчого збору, яку він як людина без юридичної освіти оскаржив вчасно до суду, який видав виконавчий документ відповідно статті 449 ЦПK України, a тому вважає причину пропуску строку подачі позовної заяви поважною та просить поновити даний строк.

Однак, наведені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави визнаються судом неповажними, оскільки не містять достатніх та належних обґрунтувань наявності поважних причин пропуску вказаного строку.

Суд вважає безпідставними посилання позивача, як на причину поважності пропуску строку звернення до суду те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 №41600997 станом на 05.09.2020 йому не була надіслана, оскільки позивачу ще станом на 26.02.2018 (день звернення до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовними вимогами, зокрема, про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 №41600997) було відомо про дану постанову. Крім того, звертаючись 04.09.2018 з позовною заявою до Волинського окружного адміністративного суду, позивач просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55747729 від 09.02.2018 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55747832 від 09.02.2018 року та визнати недійсними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55747729 від 09.02.2018 року та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55747832 від 09.02.2018 року. У свою чергу, постанову про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 у ВП №41600997 позивач не оскаржував, а тому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості, у строк встановлений законом, звернутись у Волинський окружний адміністративний суд з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 у ВП №41600997. Проте, незважаючи на те, що ОСОБА_1 ще станом на 26.02.2018 було відомо про постанову про стягнення виконавчого збору від 07.02.2018 у ВП №41600997, оскаржив він її лише 08.09.2020.

Також суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що суди апеляційної та касаційної інстанції не скористалися статтею 11 KAC України та не вийшли за межі позовних вимог для повного захисту його прав щодо стягнення з нього виконавчого збору, оскільки обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав, на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача і саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що містяться в статті 160 КАС України.

Посилання позивача на відсутність у процесуальних кодексах чіткої вказівки на те, в порядку якого судочинства має оскаржуватися постанова про стягнення виконавчого збору, суд також вважає безпідставними, оскільки ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15.08.2018 у справі №161/3151/18 позивачу, з посиланнями на норми чинного законодавства, чітко роз`яснено, у порядку якого судочинства оскаржуються постанови державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, проте, звертаючись до 04.09.2018 до Волинського окружного адміністративного суду, позивач не скористався своїм правом на оскарження постанови про стягнення з нього виконавчого збору.

З врахуванням вищевикладеного, наведені у заяві підстави для поновлення строку звернення до суду визнаються судом неповажними, оскільки не містять достатніх та належних обґрунтувань наявності поважних причин пропуску вказаного строку позивачем.

Крім того, за приписами частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-ІХ установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2102 гривні.

Як вбачається з позовної заяви, позивач заявляє позовні вимоги майнового характеру (про скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 297474,68 грн), які повинні бути оплачені судовим збором у розмірі 2974,75 грн.

Отже, позивач при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, повинен сплатити судовий збір у розмірі 2974,75 грн.

Проте до позовної заяви не долучено документ про сплату судового збору.

Разом з тим, позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю можливості його сплати.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону № 3674-VI суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви можливе ухвалою суду за його клопотанням, який разом з клопотанням також повинен надати докази на підтвердження свого важкого майнового стану.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем лише заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, водночас жодних доказів на підтвердження свого майнового стану та неможливості його сплати суду не надано.

Таким чином, позивач на підтвердження свого майнового стану повинен надати суду відповідні докази або надати докази сплати судового збору в розмірі 2974,75 грн.

Згідно із частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, оскільки позовна заява не відповідає зазначеним вище вимогам, встановленим статтею 161 КАС України, її належить залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу у цей строк необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, вказавши підстави для поновлення строку та докази поважності причин його пропуску; а також шляхом подання належних доказів на підтвердження свого майнового стану або доказів сплати судового збору в розмірі 2974,75 грн.

Керуючись статтями 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування постанови залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовну заяву і додані до неї документи будуть повернуті позивачу без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя Н.Б.Плахтій