Справа № 200/6407/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 р. Справа№200/6407/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Мирноград, вулиця Центральна, будинок №13) про визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.05.2020 року №1388 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визнання протиправною бездіяльність щодо неврахування до спеціального стажу на посаді віднесеній до Списку №2 періоду роботи в Димитровській центральній міській лікарні на посадах санітарки, молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгенологічного відділення з 14.06.1994 року по 01.01.2006 року та зобов`язання повторно розглянути заяву від 13.05.2020 року про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.05.2020 року вона звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.05.2020 року управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу внаслідок неврахування до пільгового стажу періодів роботи санітаркою, молодшою медичною сестрою рентгенкабінету з 14.06.1994 року по 02.05.1995 року, з 09.07.1996 року по 30.09.2009 року.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

13.08.2020 року через відділ діловодства та документообігу представник відповідача надав відзив на адміністративний позов, з якого вбачається наступне. Позивач звернулась до управління із заявою про призначення пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.05.2020 року управлінням було винесено рішення №1388 про відмову у призначенні пенсії. Вказав, що у трудовій книжці є запис №3-5 про роботу позивачем кондитером з 08.01.1991 року по 10.02.1993 року у Димитрівській ОРС ВО «Красноармійськвугілля». Зазначений запис завірений печаткою підприємства, яка погано зчитується, тому період роботи з 08.01.1991 року по 10.02.1993 рік не зараховано до страхового стажу. Період роботи з 14.06.1994 року по 02.05.1996 року, з 09.07.1996 року по 30.09.2009 року зараховано до страхового стажу, оскільки позивач не надала довідку про пільговий характер роботи та відсутні накази атестації робочих місць, які б підтвердили пільговий характер роботи на даному підприємстві. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі (а.с.36-38).

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), громадянка України, відповідно до ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 13.05.2020 року позивач звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою №1388 про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.39).

Для призначення пенсії, позивачем були надані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення пенсії, паспорт/посвідка, трудова книжка, диплом про навчання, довідка про прийняття на роботу, свідоцтво про шлюб (а.с.40).

Крім того, ОСОБА_1 була подана заява від 13.05.2020 року, у якій остання просила винести рішення про призначення пенсії за віком та врахувати період роботи з 14.06.1994 року по 01.01.2006 року до пільгового стажу за Списком №2 (а.с.41).

Рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1388 від 15.05.2020 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 14.06.1994 року по 02.5.1996 року, з 09.07.1996 року по 30.09.2009 року працювала санітаркою, молодшою медичною сестрою рентгенкабінету.

Період роботи з 14.06.1994 року по 02.5.1996 року, з 09.07.1996 року по 30.09.2009 року зараховано до страхового стажу, оскільки заявниця не надала довідку про пільговий характер роботи та відсутні накази про атестацію робочих місць, які б підтвердити пільговий характер роботи на даному підприємстві.

Право на пенсію ОСОБА_1 згідно спірного рішення буде мати після досягнення 60 річного віку (а.с.9-10).

Не погодившись із такими рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (п.2 ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Відповідно до відомостей, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 позивач у період з:

-14.06.1994 року прийнята санітаркою рентгенкабінету у Димитрівську центральну міську лікарню;

-16.04.1994 року назва професії «санітарка» перейменована на «молодшу медичну сестру по догляду за хворими», КОД КП5132 Код ОКПДТР - 14467 згідно листа УОЗ Донецької облдержадміністрації 05/3 від 09.04.1997 року;

-01.01.2006 року переведена молодшою медичною сестрою рентгенологічного відділення;

- 30.09.2009 року звільнено по переведенню на станцію швидкої допомоги м. Димитрова за ст.36 п.5 КЗпП України (а.с.14-16).

Підставою для не зарахування вказаного періоду до пільгового стажу є те, що позивач не надала відповідачу довідку про пільговий характер роботи та відсутні накази атестації робочих місць, які б підтвердили пільговий характер роботи.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4.2 Порядку №442 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великою Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а.

У постанові Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 постанови Великою Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

В разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Проте Верховний Суд України при ухваленні постанов від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 і 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15 віддав перевагу найменш сприятливому для позивачів тлумаченню законодавства України.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Судом встановлено, що позивач з 14.06.1994 року прийнята санітаркою рентгенкабінету у Димитрівську центральну міську лікарню.

16.04.1994 року назва професії «санітарка» перейменована на «молодшу медичну сестру по догляду за хворими», КОД КП5132 Код ОКПДТР - 14467 згідно листа УОЗ Донецької облдержадміністрації 05/3 від 09.04.1997 року.

01.01.2006 року переведена молодшою медичною сестрою рентгенологічного відділення.

30.09.2009 року звільнено по переведенню на станцію швидкої допомоги м. Димитрова за ст.36 п.5 КЗпП України (а.с.14-16).

Пільговий страховий стаж позивача також підтверджується наявними у матеріалах страви документами, а саме:

- листом Управління охорони здоров`я від 09.04.1997 року №05/3 відповідно до якого проінформовано, що згідно з Державним класифікатором професій (ДК003-95) назва професії «санітарка» виключена. Введено найменування: молодша медична сестра з догляду за хворими (КОД КП-5132, КОД ДКПДТР - 14467) (а.с.19);

- наказом головного лікаря Димитрівської центральної міської лікарні від 23.06.1994 року №25л/а відповідно до якого посада молодшої медичної сестри рентген служби віднесена до Списку №2 (а.с.22).

- наказом головного лікаря Димитрівської центральної міської лікарні №52-л від 28.03.2001 року «Про атестацію робочих місць за умовами праці у лікарні» відповідно до якого посада молодшої медсестри рентгенслужби, розділ ХІУ, позиція 22600000, код 14467 віднесена до Списку №1 (а.с.23).

- наказом головного лікаря Димитрівської центральної міської лікарні №119-л від 27.09.2006 року відповідно до якого виключено із переліку робочих місць, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 посаду молодшої медичної сестри рентгенівського діагностичного кабінету та лікаря радіолога зі Списку №1 (а.с.27).

Також, відмовляючи у призначенні пільгової пенсії, відповідач у своєму рішенні зазначає про те, що позивачем не була надана довідка про пільговий характер роботи.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача є належним та допустимим доказом, що підтверджує спеціальний трудовий стаж позивача у спірний період, який дає їй право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 2.

При таких обставинах суд вважає, що у відповідача були наявні підстави для врахування періоду роботи з 14.06.1994 року по 01.01.2006 року у Димитрівській центральній міській лікарні до пільгового стажу позивача.

Крім того, судом встановлено, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії №1388 від 15.05.2020 року зазначено, що у трудовій книжці є запис №3-5 про роботу кондитером з 08.01.1991 року по 10.02.1993 року у Димитрівській ОРС виробничого об`єднання «Красноармійськвугілля». Зазначений запис завірено печаткою підприємства яка погано зчитується, тому період роботи з 08.01.1991 року по 10.02.1993 року не зараховано до страхового стажу, оскільки записи не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Дійсно, у період з 08.01.1991 року по 10.02.1993 року позивач працювала у Димитрівській ОРС виробничого об`єднання «Красноармійськвугілля», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.15).

Суд звертає увагу на те, що нечіткий відтиск печатки підприємства в трудовій книжці позивача не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи.

Як наслідок, сама по собі така обставина як нечіткість відтиску печатки не може спричиняти для позивача негативні наслідки у вигляді недійсності відповідних записів у трудовій книжці.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.05.2020 року №1388 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2020 року №1388 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, які викладені у рішенні.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування до спеціального стажу на посаді віднесеній до Списку №2 періоду роботи в Димитровській центральній міській лікарні на посадах санітарки, молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгенологічного відділення з 14.06.1994 року по 01.01.2006 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування індивідуального акту відповідача, через те, що сама по собі бездіяльність відповідача не тягне за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливає на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії - рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.05.2020 року №1388 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з квитанцією від 03.07.2020 року №10 позивачем при звернені до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.5).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень на користь позивача у розмірі 420,40 грн. (50% від сплаченої суми судового збору).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Мирноград, вулиця Центральна, будинок №13) про визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.05.2020 року №1388 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визнання протиправною бездіяльність щодо неврахування до спеціального стажу на посаді віднесеній до Списку №2 періоду роботи в Димитровській центральній міській лікарні на посадах санітарки, молодшої медичної сестри по догляду за хворими рентгенологічного відділення з 14.06.1994 року по 01.01.2006 року та зобов`язання повторно розглянути заяву від 13.05.2020 року про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15.05.2020 року №1388 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Мирноград, вулиця Центральна, будинок №13) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2020 року №1388 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Мирноград, вулиця Центральна, будинок №13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження застосовується з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року №731-ІХ (який набрав чинності 17.07.2020 року).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая