Справа № 200/4472/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 р. Справа№200/4472/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльносі суб`єкта владних поноважень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності відповідача щодо не поновлення пенсії позивача - протиправною, визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу викладене в листах відповідача від 25.02.2020 року та 24.03.2020 року та зобов`язання відповідача - Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

12 травня 2020 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, надано позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів на підтвердження реєстрації (перебування/знаходження) ОСОБА_1 за адресою, вказаною в позовній заяві та наданням належним чином оформленого документа на підтвердження повноважень ОСОБА_2 та копію дійсного закордонного паспорту громадянина України (всі сторінки) та національного паспорту громадянина України (всі сторінки), виданих на ім`я позивача з відміткою про взяття позивача на консульський облік в консульській установі України в державі Ізраіль, засвідчені належним чином.

05 серпня 2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій позивач просив прийняти до розгляду позовну заяву, мотивуючи це, тим що в якості документу на підставі якого має бути встановлена особа позивача та констатована його правосуб`єктність, просить суд звернути увагу на копію нотаріально засвідченого та апостильованого посвідчення особи позивача та звертає увагу суду на висновки Третього апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 29 січня 2020 року по справі №160/9214/19 з цього питання.

Також представник позивача зазначив, що на підтвердження місця проживання позивача, в копії паспорту позивача проставлено штамп, що він прийнятий на консульський облік Посольства України в державі Ізраїль, в перекладі посвідчення особи позивача зазначено, що він виданий МВС Держави Ізраїль, в копії апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії № 643/2019 вказано, що позивач мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, для листування, позивач просив користуватись адресою його представника: пр-т. Соборний, 160, оф. 10.23, м. Запоріжжя, Україна, 69005.

Щодо повноважень представника позивача зазначено, що на підтвердження повноважень адвоката Меламеда В.Б. до позовної заяви було надано ордер та Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.Ухвалою від 07 серпня 2020 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 07 вересня 2020 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 серпня 2020 року до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, оригінал заяви надійшов 25 серпня 2020 року.

21 серпня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Повідомлені належним чином представники сторін в судове засідання не зявились.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьк 27.01.1998 року, паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 19.05.1998 року (дійсний до 19.05.2018 року), РНОКПП НОМЕР_3 .

Також позивачем надано посвідчення особи № НОМЕР_4 , виданим 01.07.1935 відділенням МВС в м. Рамле.

По досягненні пенсійного віку та наявності 48 років страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон.

Перед виїздом за кордон позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_2 .

05.06.2000 року позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Починаючи з 2001 року і станом на сьогоднішній день позивач пенсію в Україні не отримує.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

15 грудня 2019 року на прийомі у адвоката ОСОБА_3 в Ізраїлі, позивача повідомлено, що вона з 07.10.2009 року вона має право на відновлення виплати пенсії.

Відповідно до листа Пенсійного фонду України №3739-2254/Л-03/8-2800/20 від 14.02.2020 року Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області визначене уповноваженим для розгляду особистої заяви позивача про поновлення пенсії, Пенсійний фонд України направив до відповідача заяву позивача про поновлення пенсії з доданими документами та для розгляду по суті та прийняття рішення.

05.03.2020 року представник Позивача діючи на підставі нотаріальної довіреності надіслав безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивача про поновлення пенсії та нотаріально посвідчені копії документів, які вказано у супровідному листі.

20.03.2020 у представником позивача був отриманий лист відповідача № 4861/02/25 від 25.02.2020 року, а 27.03.2020 року - лист відповідача № 7354/02/25 від 24.03.2020 року, у відповідності до яких, позивачу було відмовлено у поновленні пенсії з підстав: недотримання вимоги щодо особистого звернення за поновленням пенсії; особиста заява позивача, яка була підписана позивачем перед нотаріусом, нотаріально посвідчена та легалізована печаткою апостиль, оригінал якої був переданий відповідачу засобами поштового зв`язку, не є особистим зверненням позивача на думку відповідача; представники Позивачки, які діють на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, не мають законних повноважень передати до УПФУ її особисту заяву про поновлення пенсії; у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача та що буцім-то це, достатня підстава для відмови їй у поновленні пенсії; пенсійна справа позивача не була передана до УПФУ і її відсутність унеможливлює поновлення пенсії, тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави для поновлення пенсії позивачу.

На думку представника позивача дії відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії, є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у зв`язку із чим і подається даний адміністративний позов.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що обов`язковою ознакою нормативно - правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Лист є відповіддю, наданою державним органом відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», та не містить в собі ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке б породжувало певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин.

Відповідач вважає, що оскільки оскаржувані відповіді управління не є нормативно - правовими актами або актами індивідуальної дії, вони не можуть бути предметом оскарження.

До Пенсійного фонду України надійшло звернення ОСОБА_4 від 16.01.2020 №267 щодо передачі заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії уповноваженому управлінню.

Пенсійним фондом України було передано зазначене звернення до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для розгляду по суті.

Відповідач зазначає, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015 року № 9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників», на Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області покладено виконання обов`язків Управління ПФУ в Ворошилівському та Київському районах м.Донецька, але лише в частині обслуговування страхувальників.

Відповідач звертає увагу, що постановою № 9-1 повноваження надані не в повному обсязі. Управління не має права виконувати обов`язки УПФУ в Київському та Ворошилівському районах м. Донецька відповідно до Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднання у містах».

Рішення про ліквідацію, реорганізацію Управління ПФУ в Ворошилівському та Київському районах м.Донецьк Уряд не приймав.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації було зобов`язано забезпечити до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №109 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 №595» пункт 3 постанови КМУ від 07.11.2014 №5958 доповнено новим реченням, згідно якого переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

На даний час зазначене управління не функціонує.

Відповідач зазначає, що Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Ворошилівському районі м. Донецька, Управлінню не передавались ні пенсійні справи пенсіонерів, які перебували на обліку в управліннях Пенсійного фонду у Київському та Ворошилівському районах м. Донецька, ні будь-які інші документи, в Покровському УПФУ позивачка на обліку не перебувала і не перебуває на даний час.

Відповідач також зазначив, що однією з умов, які передбачають у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України та наявність паспорту, позивачкою при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії не надано документ, що посвідчує особу.

При цьому, місце реєстрації та фактичне місце проживання Позивачки: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач зазначає, що дійшов висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення/відновлення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ у встановленому порядку, а реалізація права на отримання пенсійних виплат пов`язана з фактом реєстрації пенсіонера на території України та перебування на обліку у Пенсійному фонді за місцем реєстрації. У даному випадку, позивачка не зареєстрована на території обслуговування Покровського УПФУ та не надала необхідний пакет документів, тому управління правомірно не прийняло позивачку на облік, як отримувача пенсії.

Потреба для нарахування, фінансування та виплати пенсій в управлінні передбачена пенсіонерам, які перебувають на обліку лише в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Щодо проведення індексації з компенсацією втрати частини доходів відповідач зазначив, що згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно - правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодування подорожчання споживчих товарів та послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Згідно ст. 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У даному випадку порушення встановленого строку виплати пенсії відбулося не з вини Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, оскільки виплату пенсії позивачці було припинено Управлінням Пенсійного фонду України в Ворошилівському районі м. Донецька.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини в частині наявності факту відмови в поновленні виплати пенсії позивачу визнаються відповідачем та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 1, 3, 8 Конституції України людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64 Конституції України).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з належних обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.

Визначене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон №1058), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до частин першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону № 1058, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону N 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Як встановлено статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 , як громадянка України незалежно від країни свого проживання вправі користуватися конституційними правами, в тому числі й правом на пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 44 та частиною 5 статті 45 Закону №1058, передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У свою чергу, за приписами пункту 1.6 і абзаців 1-4 пункту 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Перелік документів, необхідний для призначення пенсії за віком передбачено пунктом 2.1 Порядку №22-1, за змістом якого до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу); 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За правилами пунктів 2.22 - 2.23 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (п.4.2 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку № 22-1).

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні відносини, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, зазначеними нормативними актами передбачена можливість звернення за призначенням пенсії за віком через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Разом з тим, пунктом 2.1 Порядку № 22-1, який встановлює вичерпний перелік документів, які подаються для призначення пенсії, не передбачено подання документів про місце проживання (реєстрації) особи саме на території Україні.

Наведені положення свідчать про помилковість вимоги відповідача щодо надання позивачем документу на підтвердження місця проживання (реєстрації) в Україні.

Виходячи зі змісту преамбули та ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання на території України.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на п.2.9, п.2.22 Порядку № 22-1 є безпідставними, а відмова у призначенні пенсії з посиланням на ненадання документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) в Україні є необґрунтованою.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 19.05.2015 року по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 року по справі № 608/1189/14-а, позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.09.2018 по справі № 754/3047/17.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позивач, як громадянка України, яка проживає за кордоном, не може бути позбавлена права на призначення пенсії у зв`язку з реєстрацією місця її проживання за межами території України, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач відмовляючи в поновленні виплати пенсії позивачу з мотивів подання відповідної заяви через представника та відсутності зареєстрованого місця проживання в Україні діяв протиправно, без повного та всебічного вивчення фактичних обставин викладених в заяві представника позивача та додани до неї документів, та надання ґрунтовної правової оцінки.

Крім того, суд зазначає, що предметом оскарження в адміністративному процесі є індивідуальний акт, визначення якого надано в ст. 4 КАС України, згідно якої індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Як зазначалось вище, Порядок №22-1 визначає, що орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії.

Враховуючи викладене, відмовляючи в поновленні раніше призначеної пенсії шляхом направлення представнику позивача листів від 25.02.2020 року та 24.03.2020 року без прийняття відповідного рішення відповідач фактично порушив порядок розгляду даного питання, визначений Порядком №22-1.

Щодо доводів відповідача відносно невіднесення питання розгляду заяви позивача до його компетенції суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на території України була зареєстрована на тимчасово непідконтрольній території, а саме місті Донецьку, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Питання призначення, поновлення пенсії тощо, особам які зареєстровані на тимчасово непідконтрольній території та мають статус внутрішньо переміщених осіб визначені спеціальним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Оскільки позивач виїхала на постійне місце проживання за кордон 05.06.2000 року, вона не має статусу внутрішньо переміщеної особи, тому законодавство, що регламентує виплату пенсії при вирішенні питання про поновлення пенсії позивачу застосовано бути не може.

Відповідно до п. 1.5 Порядку №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Питання визначення органу ПФУ, уповноваженого на розгляд таких заяв, поданих особами, що зареєстровані на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, але не мають статусу внутрішньо переміщеної особи законодавством про пенсійне забезпечення, у тому числі Порядком №22-1, не врегульовано.

Матеріалами справи встановлено, що Пенсійний фонд України в листі № 3739-2254/Л-03/8-2800/20 від 14.02.2020 року доручив розгляд звернення по суті представника позивача В. Меламеда саме відповідачу та наголосив, що розгляд звернення здійснюється, відповідно до Порядку №22-1.

Відсутність з правового регулювання порядку поновлення виплати пенсії особам, які зареєстровані на тимчасово непідконтрольних територіях Донецької та Луганської областей та не мають статусу внутрішньо переміщеної особи порушує принцип правової визначеності.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії»).

Принцип правової визначеності серед інших складових частин, які забезпечують стабільність, сталість і незмінність правового регулювання та правозастосування, включає також і вимоги до необгрунтованого розширення дискреційних повноважень органів влади.

ЄСПЛ підкреслює, що словосполучення «згідно із законом», яке використовується у ст. 6 Конвенції, не лише вимагає дотримання національного закону, а й стосується якості такого закону (рішення ЄСПЛ від 28.03.2000 р. у справі «Baranowski v. Poland»). Суд нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 р. у справі «Domenichini v. Italy»).

Суд наголошує, що дотримання гарантованого Конституцією України права позивача на соціальний захист не може бути поставлено в залежність від того, що владні управлінські функції органу ПФУ, в якому позивач перебувала на обліку, не були передані відповідачу в порядку адміністративного правонаступництва або прийняття Урядом відповідного розпорядчого акту.

Судом встановлено, що саме відповідачу в адміністративно-розпорядчому порядку доручено розгляд заяви позивача.

Також судом встановлено, що розгляд заяви про поновлення пенсії здійснено без дотримання вимог Порядку №22-1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача шляхом визнання протиправною відмови відповідача у поновленні пенсії позивачу, викладої в листах відповідача від 25.02.2020 року та 24.03.2020 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

07 серпня 2020 року ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі суд відстрочив позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що даний адміністративний позов позивачем було подано до суду виключно у зв`язку з діями відповідача, які судом визнано неправомірними, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь Державного бюджету України в повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьк 27.01.1998 року, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладої в листах від 25.02.2020 року та 24.03.2020 року.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград,вул. Центральна, 13, ) повторно розглянути питання про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ворошиловським РВ УМВС України в місті Донецьк ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 ) з 07.10.2009 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13, ) на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 07 вересня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 11 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко