Справа № 826/12583/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 12.02.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладеного в листі № 9639/0-5723/0/17-18 від 22.06.2018 щодо відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області у відповідь на звернення на клопотання від 25.05.2018 щодо розробки документації із землеустрою надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує, що водним об`єктом, який знаходиться поблизу бажаної земельної ділянки для приватизації, є мала річка Вовнянка, прибережна захисна смуга має бути 25 метрів. Бажана земельна ділянка для приватизації знаходиться на віддалі більше 25 метрів (це вбачається із графічного матеріалу, доданого до клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою) від малої річки Вовнянки, а тому є поза межами прибережної захисної смуги.

Відповідно до заперечень відповідача на позовну заяву зазначено, що на доданих графічних матеріалах відображено, що бажана для відведення земельна ділянка знаходиться поблизу водного об`єкта, а саме р.Вовнянка, що відповідно до ст. 79 Водного кодексу України належить до малих річок, однак бажана для відведення земельна ділянка, орієнтовно знаходиться в зоні, де прибережна захисна смуга подвоюється і тому складає 50 метрів. Наголошує, що оскільки відстань між спірною земельною ділянкою та водоймою становить менше 50 метрів, то частина даної земельної ділянки входить до земель прибережної захисної смуги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання вірної правової оцінки обставинам справи. Апелянт вказує, що на момент звернення позивача та надання йому відповіді, у відповідача була відсутня інформація щодо входження бажаної для відведення земельної ділянки до меж населеного пункту Калинове, оскільки відповідна інформація про встановлення та зміну меж с. Калинове, з`явилась після внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру від 04.03.2020. Наголошує, що відповідач є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності та відсутні повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки остання знаходиться в межах Калинівської міської ради.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.05.2018 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2га, яка розташована на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області. До клопотання позивачем додано копію паспорта, ідентифікаційного коду та графічні матеріали щодо місяці розташування бажаної земельної ділянки для отримання у власність землі у межах норм безоплатної приватизації.

Листом від 22.06.2018 №9639/0-5723/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивача про те, що відповідно до доданого до клопотання графічного матеріалу, бажана до відведення земельна ділянка знаходиться поблизу водного об`єкта - на відстані встановлення прибережної захисної смуги, у зв`язку з чим запропоновано визначитись з іншим місцем розташування бажаної земельної ділянки та звернутись з клопотанням до відповідного органу.

Позивач вважаючи вищевказане рішення протиправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданих позивачем графічних зображень, бажана для приватизації земельна ділянка не знаходиться в межах 25 метрів до урізу води, а тому є поза межами прибережної захисної смуги. При цьому, бажана для відведення земельна ділянка орієнтовно знаходиться в зоні, де прибережна захисна смуга подвоюється і тому складає 50 метрів, на підтвердження останнього відповідачем не надано будь-яких доказів. За відсутності таких доказів відмова не може бути визнана такою, що відповідає ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 4 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи листом від 22.06.2018 за №9639/0-5723/0/17-18 у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га, розташованої за межами населеного пункту на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, Головне управління Держгеокадастру у Київській області зазначило, що земельна ділянка знаходиться поблизу водного об`єкта - на відстані встановлення прибережної захисної смуги.

Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з листа Державного водного агентства України від 14.08.2018 № 4836/9/11-8 вбачається, що площа водозбору річки Вовнянка становить 55 км2 та відповідно до ст. 79 Водного кодексу України остання належить до малих річок.

Отже, річка Вовнянка належить до малих річок, і прибережна захисна смуга встановлюється шириною 25 метрів, відповідно відстань між бажаною земельною ділянкою та водоймою має бути більше 25 метрів.

Як вбачається з наданих позивачем графічних зображень, бажана для приватизації земельна ділянка не знаходиться в межах 25 метрів до урізу води, а тому є поза межами прибережної захисної смуги, при цьому доказів того, що бажана для відведення земельна ділянка орієнтовно знаходиться в зоні, де прибережна захисна смуга подвоюється і тому складає 50 метрів відповідачем не надано, зокрема, дана обставина має бути доведена графічними матеріалами, у яких міститься інформація про відповідні відстані.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним рішення про відмову в наданні дозволу позивачу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована за межами села на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області, викладене у листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області 22.06.2018 року №9639/0-5723/0/17-18.

Разом із тим, відповідно до ст.21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць.

Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру, на замовлення Калиновецької сільської ради, розроблено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративного - територіального утворення села Калинове від 2018 року.

Даний проект підлягав проходженню обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації від 04.01.2018 №2-22е, вказаний проект не в повній мірі відповідав вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам та правилам та повертався на доопрацювання.

Вказані зауваження було усунуто, про що свідчить відмітка Головного управління Держгеокадастру у Київській області про усунення зауважень від 15.04.2019.

Рішенням Таращанської районної ради Київської області VII скликання від 03.05.2019 №616-30- VII затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіального утворення села Калинове Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області загальною площею 1537,08 га.

В подальшому від Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області Державному кадастровому реєстратору Головного управління Держгеокадастру у Київській області надійшла заява про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 19.02.2020, а саме внесення відомостей про межі адміністративно-територіальної одиниці - с. Калинове Таращанського району Київської області.

На підставі поданої заяви з відповідними додатками, Державний кадастровий реєстратор керуючись ст.32 Закону України «Про державний земельний кадастр» вніс до Державного земельного кадастру відомості про межі адміністративно-територіальної одиниці - с. Калинове Таращанського району Київської області.

З вищевикладеного вбачається, що на момент звернення позивача та надання йому відповіді, у відповідача була відсутня інформація щодо входження бажаної для відведення земельної ділянки до меж населеного пункту Калинове, оскільки відповідна інформація про встановлення та зміну меж с. Калинове, з`явилась після внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Відповідач є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності та відсутні повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, у той час як земельна ділянка на яку претендує позивач знаходиться в межах Калинівської міської ради.

Таким чином відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області надати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована за межами села на території Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області на підставі клопотання від 22.05.2018, оскільки така земельна ділянка на даний час не перебуває у віданні відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області у відповідь на клопотання від 25.05.2018 щодо розробки документації із землеустрою надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволення позову відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11.09.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна