Справа № 120/3861/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 вересня 2020 р. Справа № 120/3861/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що на виконанні у Вінницькому районному відділі державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження ВП № 54102440 по виконанню виконавчого листа № 802/3826/14 від 27.04.2017 про зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

21.07.2020 старшим державним виконавцем Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболею Н.А. за невиконання рішення суду по виконавчому провадженні ВП № 54102440 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Позивачка не погоджується із постанову про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн. з огляду на те, що при її прийнятті державний виконавець не врахував, що вона є інвалідом 3 групи, не має можливості працювати, а єдиним доходом є державна соціальна допомога по інвалідності, а відтак рішення суду нею не виконано із поважних причин. Тому, ОСОБА_1 акцентує увагу суду на тому, що виконати рішення суду по знесенню за власний рахунок самочинно збудованої господарської будівлі не має можливості.

З огляду на викладене, позивачка вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 10.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

01.09.2020 до суду надійшла заява про усунення вказаних в ухвалі від 10.08.2020 недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання у справі призначено на 11.09.2020. Крім того, відповідачу встановлено 3-х денний строк з дня отримання копії ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому статтею 162 КАС України.

Також ухвалою від 02.09.2020 витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 54102440 або оригінали матеріалів виконавчого провадження для огляду в судовому засіданні.

Повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, а також направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 287 КАС України.

Відповідачу копію ухвалу про відкриття провадження від 02.09.2020 було надіслано на електронну адресу: , про що складена довідка від 02.09.2020, однак у встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України розглядає справу за наявними матеріалами.

09.09.2020 на адресу суду надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження № 54102440, а також заява відповідача про розгляд справи без участі його представника у порядку письмового провадження.

У судовому засіданні 11.09.2020 позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Зазначили, що рішення суду про знесення за власний рахунок самочинно збудованої господарської будівлі не виконано із поважних причин, адже достатніх доходів позивачка не отримує, а кошторис витрат на виконання покладеного судом обов`язку складає 758870,40 грн.

Ухвалою від 11.09.2020 з метою правової оцінки причин невиконання позивачкою як боржником у виконавчому провадженні № 54102440 рішення суду, витребувано додаткові докази у Головного управління ДПС у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та відкладено розгляд справи на 16.06.2020.

14.09.2020 на адресу суду від позивачки надійшли додаткові докази, а саме довідки від Головного управління ДПС у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відсутність доходів.

15.09.2020 на виконання ухвали від 11.09.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано інформацію у формі довідки, відповідно до якої ОСОБА_1 на обліку у Головному управління не перебуває та пенсію не отримує.

15.09.2020 на виконання ухвали від 11.09.2020 Головним управління ДПС у Вінницькій області надано інформацію у формі довідки, відповідно до якої ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 по 2 квартал 2020 отримала дохід в розмірі 5914,00 грн.

16.09.2020 позивачкою подано заяву про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

В силу ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, клопотання відповідача та позивачки про розгляд справи без їх участі стали підставою для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали матеріалів виконавчого провадження, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

На виконанні у Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавчий лист № 802/3826/14-а від 27.04.2017 виданий Вінницьким окружним адміністративним судом, за яким 29.06.2017 відкрито виконавче провадження № 54102440 про зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.04.2017 зупинено виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017, якою зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю.

На підставі ухвали суду касаційної інстанції, постановою державного виконавця від 12.10.2017 зупинено вчинення виконавчих дій до розгляду справи по суті Вищим адміністративним судом України.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 - без змін.

Постановою державного виконавця від 16.06.2020 поновлено вчинення виконавчих дій та 16.06.2020 державним виконавцем ОСОБА_1 направлено вимогу № 25633/15.3-25/09 про виконання рішення суду, із встановленням строку до 30.06.2020.

23.06.2020 представником ОСОБА_1 адвокатом Путіліним Є.В. державному виконавцю подано заяву із поясненням причин, що перешкоджають виконанню рішення суду.

02.07.2020 актом державного виконавця при виїзді на місце встановлено, що рішення суду не виконано. При складанні акта ОСОБА_1 повідомила, що перебуває на самоізоляції у зв`язку із карантинними обмеженнями, а тому виконати рішення суду не має можливості.

Постановою державного виконавця від 06.07.2020 відкладено проведення виконавчих дій до 17.07.2020.

Актом державного виконавця від 20.07.2020 під час виїзду на місце встановлено, що рішення суду по знесенню за власний рахунок самочинно збудованої господарської будівлі на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 не виконано.

Постановою державного виконавця від 21.07.2020 на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду накладено штраф у розмірі 1700 грн. та 21.07.2020 державним виконавцем направлено вимогу ОСОБА_1 виконати рішення суду у строк до 03.08.2020.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн. позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон від 02.06.2016 № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIIІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 ст. 13 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. 1, 2 ст. 15 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII).

Частиною 4 ст. 18 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч. 4 ст. 19 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ч. 1, 2 ст. 63 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ст. 75 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Спір у справі яка розглядається виник у зв`язку із незгодою позивачки із постановою про накладення на неї, як боржника у виконавчому провадженні № 54102440 штрафу за невиконання судового рішення зобов`язального характеру. На думку позивачки, рішення суду не виконано нею із поважних причин, що виключає підстави для накладення штрафу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 31.03.2020 по справі № 640/11079/19.

Вирішуючи питання про правомірність накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні, Касаційний суд зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст. 75 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17.08.2020 по справі № 160/4615/19, від 21.01.2020 по справі № 640/9234/19.

Як встановлено судом, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення суду апеляційної інстанції 27.04.2017 видано виконавчий лист.

08.06.2017 стягувачем пред`явлено виконавчий лист до виконання.

Постановою державного виконавця від 29.06.2017 відкрито виконавче провадження № 54102440 про зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 та надано боржнику десятиденний строк для виконання судового рішення.

Поряд із цим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.04.2017 зупинено виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017, якою зобов`язання ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю.

На підставі ухвали суду касаційної інстанції, постановою державного виконавця від 12.10.2017 зупинено вчинення виконавчих дій до розгляду справи по суті Вищим адміністративним судом України.

Постановою державного виконавця від 16.06.2020 поновлено вчинення виконавчих дій та 16.06.2020 державним виконавцем ОСОБА_1 направлено вимогу № 25633/15.3-25/09 про виконання рішення суду, яке слід виконати до 30.06.2020.

Постановою державного виконавця від 06.07.2020 відкладено проведення виконавчих дій до 17.07.2020.

Постановою державного виконавця від 21.07.2020 на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду накладено штраф у розмірі 1700 грн. та 21.07.2020 державним виконавцем направлено вимогу ОСОБА_1 виконати рішення суду у строк до 03.08.2020.

Суд зазначає, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову зобов`язаний провести перевірку як стану виконання судового рішення боржником, так і надати оцінку причинам невиконання судового рішення, адже підставою для застосування щодо боржника санкції у виді штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. Однак у матеріалах виконавчого провадження докази вжиття державним виконавцем заходів спрямованих на з`ясування причин невиконання рішення відсутні.

Щодо періоду невиконання обов`язку за рішенням суду зобов`язального характеру, то суд враховує, що із 25.04.2017 виконання постанови суду апеляційної інстанції від 05.04.2017 було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України, а поновлено виконавче провадження постановою державного виконавця від 16.06.2020.

На підставі постанови державного виконавця від 06.07.2020 вчинення виконавчих дій було відкладено до 17.07.2020.

В позовній заяві у пояснення причин невиконання судового рішення позивачка зазначила, що вона є інвалідом 3 групи, не має можливості працювати, а єдиним доходом відповідно до довідок від 29.07.2020 Вінницького РУТСЗН № 652 за 2019 та 2020 роки є державна соціальна допомога по інвалідності. Тоді як кошторис виконання рішення щодо знесення будівлі становить 758870,40 грн.

Оцінюючи причини невиконання позивачкою обов`язку за судовим рішенням, суд враховує, що поважними причинами невиконання рішення суду, в розумінні Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Це питання вирішується із врахуванням конкретних обставин адміністративної справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту.

Факт наявності таких обставин має підтверджуватись певними доказами, як це встановлено положеннями ст. 72-77 КАС України.

На підтвердження аргументів про неможливість виконати рішення суду, позивачкою надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків за період з 2014 по 2020, згідно яких встановлено відсутність будь - якого доходу.

Згідно витребуваної судом у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області інформації встановлено, що ОСОБА_1 на обліку у Головного управління не перебуває та пенсію не отримує.

Згідно витребуваної судом у Головного управління ДПС у Вінницькій області інформації встановлено, що ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 по 2 квартал 2020 отримала дохід в розмірі 5914,00 грн.

Крім того, відповідно до довідок Вінницького РУТСЗН від 29.07.2020 № 651 та № 652 встановлено, що за 2019 та 2020 роки доходом позивачки була державна соціальна допомога по інвалідності, яка за 2019 рік становила 18440,00 грн. за період з січня 2020 по червень 2020 становить 10828,00 грн.

Разом з тим, згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості демонтажу гаража - майстерні по АДРЕСА_1 становить 758870 тис. грн.

Аналізуючи вказані документи, суд дійшов висновку, що у період з 05.04.2017 (дата прийняття постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду) по 21.07.2020 (дата прийняття спірної постанови про накладення штрафу) позивачка отримала дохід в загальному розмірі 29268,00 грн, який з огляду на заявлені витрати на демонтаж самовільно збудованої споруди є недостатнім для виконання нею обов`язку у виконавчому провадженні № 54102440.

При цьому, на час розгляду цієї справи та прийняття рішення, відповідачем у справі не спростовано аргументів позивачки про вартість робіт по знесенню споруди, яка самочинно збудована нею на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, суд враховує, що у випадку відсутності у боржника коштів на виконання рішення суду про знесення за його рахунок самочинно збудованої будівлі, чинним законодавством передбачено альтернативний механізм виконання такого судового рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, у разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналіз цієї норми є додатковою підставою для висновку про те, що майновий стан божника (банкрутство, відсутність достатнього доходу, тощо) може вважатися поважною причиною невиконання судового рішення про знесення самочинно збудованої споруди та є підставою для застосування інших способів виконання рішення суду.

Отже, за обставин цієї справи, суд доходить висновку, що майновий стан позивачки став поважною причиною не виконання нею обов`язку із знесення за її рахунок самочинно збудованої господарської будівлі на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Наявність поважних причин невиконання судового рішення є обставиною, яка виключає підстави для накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні. Тому, постанова від 21.07.2020 у виконавчому провадженні № 54102440 про накладення штрафу винесена державним виконавцем з порушенням норм ст. ст. 63, 75 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII відтак, підлягає скасуванню, а заявлений позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 840,80 грн слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 268 - 272, 287, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболі Надії Анатоліївни від 21.07.2020 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок) у виконавчому провадженні № 54102440.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 272 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення (ухвалення).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Винниченка, 29, м. Вінниця, 21009, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович