Справа № 320/7976/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року №320/7976/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Терлецької О.О.,

при секретарі судового засідання - Спасібко Ю.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Майданюк Я.Р., Пендюр А.Б.,

свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області (далі - Відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області від 05 вересня 2020 року №5 "Про утворення і перелік територіальних виборчих округів на чергових та перших виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року, встановлення їх меж та присвоєння їм порядкових номерів" (далі - Постанова №5).

Зі змісту позову та пояснень Позивача в судовому засіданні слідує, що, на думку Позивача, Відповідачем не дотримано встановленого законодавством обов`язкового принципу неперервності меж територіальних виборчих округів, визначеного ст.201 Виборчого кодексу України та що, у свою чергу, суттєво впливає на кількість виборців в такому територіальному виборчому окрузі та впливає на хід та результати місцевих виборів депутатів Обухівської об`єднаної територіальної громади Київської області.

З пояснень представника Відповідача в судовому засіданні слідує, що позивачем не доведено факту порушеного права чи законного інтересу як виборця (активне виборче право), а також, що оскаржуваною постановою не було порушено принципу безперервності територій виборчих округів, а права громадян проголосувати таким поділом забезпечені належним чином

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини.

Постановою Верховної ради України від 15.07.2020 року «Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році» призначено чергові вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів (крім визначених пунктами 2 і 3 цієї Постанови) на неділю 25 жовтня 2020 року.

Постановою Центральної виборчої комісії №208 від 30.08.2020 року «Про початок виборчого процесу місцевих виборів 25 жовтня 2020 року» оголошено з 5 вересня 2020 року початок виборчого процесу місцевих виборів, призначених на 25 жовтня 2020 року.

05 вересня 2020 року Обухівською міською територіальною виборчою комісією Обухівського району Київської області прийнято постанову №5 «Про утворення і перелік територіальних виборчих округів на чергових та перших виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року, встановлення їх меж та присвоєння їм порядкових номерів».

Основні засади, підготовка та проведення виборів регулюються Конституцією України, Виборчим кодексом України, законами України "Про Центральну виборчу комісію", "Про Державний реєстр виборців", іншими законами України, а також прийнятими відповідно до них іншими актами законодавства та актами Центральної виборчої комісії.

Відповідно до статті 22 Виборчого кодексу України, суб`єктами виборчого процесу є: виборець, виборча комісія, партія, яка висунула кандидатів, зареєстрований кандидат, офіційний спостерігач від кандидата чи партії, дільничні виборчі комісії.

Виборцем вважається громадянин України, який має право голосу у відповідних виборах або референдумі.

Особливість правового статусу виборця як позивача у справах, пов`язаних із виборчим процесом, врегульовано нормами частини другої статті 273 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо безумовного права виборця на оскарження діяльності та рішень суб`єктів вданих повноважень в межах виборчого процесу.

Норма частини 2 статті 273 Кодексу адміністративного судочинства України обмежує предмет оскарження виборцем і, відповідно - можливість застосування судового захисту. Так, імперативною і необхідною умовою права виборця на оскарження у виборчому процесі - є зв`язок оскаржуваного рішення безпосередньо з особою цього виборця та його особистими немайновими правами. Ця умова стосується як прав так і законних інтересів виборця.

Такий висновок можна зробити і з аналізу норми частини 2 статті 65 Виборчого кодексу України, якою визначено вичерпний перелік обставин, які законодавцем презюмуються як такі, що становлять законний інтерес виборця у виборчому процесі.

Так, зміст зазначеної норми наступний: "Виборець може оскаржити до відповідної виборчої комісії рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів оскарження, якщо такі рішення, дії чи бездіяльність порушують особисто його виборчі права або охоронювані законом інтереси щодо участі у виборчому процесі, у тому числі на участь у роботі виборчої комісії, на здійснення спостереження, на присутність на засіданні виборчої комісії у визначених цим Кодексом випадках, під час проведення голосування відповідно до цього Кодексу, незабезпечення встановлених цим Кодексом умов для голосування виборців з порушенням здоров`я (у зв`язку з інвалідністю, тимчасовим розладом здоров`я, віком)».

На жодну з таких обставин, яка має місце щодо особи позивача в позовній заяві не зазначено, на таку підставу не вказав позивач і в судовому засіданні.

Відповідно, суд приходить до висновку про не підтвердження Позивачем, в порядку застосування ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, наявності у Позивача права чи законного інтересу, який підлягає захисту в межах заявлених в позові обставин справи.

Також Позивач не вказав на жодне право його як виборця, що визначене належним виборчим законодавством України та було порушене Відповідачем.

Згідно з частиною другою та третьої статті 6 Виборчого кодексу України основні виборчі права громадян України включають:

1) право вільно обирати (право голосу на виборах);

2) право бути обраним.

Громадяни України мають також інші права на участь у виборчому процесі, пов`язані з їхніми основними виборчими правами.

Права виборців на участь у виборчому процесі, пов`язані з правом голосу, закріплені статтею 9 Виборчого кодексу України. Так, виборці мають право:

1) бути членами виборчих комісій, які організовують підготовку та проведення відповідних виборів;

2) отримувати та поширювати інформацію, що стосується підготовки та проведення відповідних виборів;

3) брати участь у проведенні передвиборної агітації на відповідних виборах;

4) здійснювати спостереження за проведенням відповідних виборів;

5) оскаржувати порушення власних виборчих прав, інших власних особистих прав та законних інтересів, пов`язаних з участю у виборчому процесі.

Згідно з частиною першою статті 64 Виборчого кодексу України суб`єкт виборчого процесу може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність, що стосуються виборчого процесу, до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 64 Виборчого кодексу України рішення, дії чи бездіяльність виборчих комісій, їх членів, визначених статтею 65 цього Кодексу, також можуть оскаржуватися до суду шляхом подання позовної заяви.

У свою чергу, частиною другою статті 65 Виборчого кодексу України обумовлено, що виборець може оскаржити до відповідної виборчої комісії рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів оскарження, якщо такі рішення, дії чи бездіяльність порушують особисто його виборчі права або охоронювані законом інтереси щодо участі у виборчому процесі, у тому числі на участь у роботі виборчої комісії, на здійснення спостереження, на присутність на засіданні виборчої комісії у визначених цим Кодексом випадках, під час проведення голосування відповідно до цього Кодексу, незабезпечення встановлених цим Кодексом умов для голосування виборців з порушенням здоров`я (у зв`язку з інвалідністю, тимчасовим розладом здоров`я, віком).

Як зазначено в пункті 3.1.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 01.11.2013 №15 "Про практику застосування адміністративними судами положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду спорів щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом", виборці мають право на звернення до суду лише в разі порушення їхніх виборчих прав або інтересів щодо участі у виборчому процесі особисто. За таких самих умов виборець може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів, визначених у частині другій статті 174 та в частині першій статті 175 КАС України (в редакції до 15.12.2017).

Під виборчими правами та інтересами виборця щодо участі у виборчому процесі особисто необхідно розуміти не тільки право голосу на відповідних виборах, а й участь у роботі виборчих комісій як членів цих комісій, у проведенні передвиборної агітації, здійсненні спостереження за виборами та інших заходах у порядку, визначеному законами України.

У зазначених випадках під час вирішення виборчих спорів судам необхідно перевіряти не лише правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а й встановлювати наявність порушення ними прав, свобод та інтересів, законних прав або охоронюваних законом інтересів позивача. Відсутність наявності такого порушення є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 04.05.2019 у справі №855/134/19 виклав правовий висновок, згідно з яким під час вирішення виборчих спорів суд повинен перевірити не тільки правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, але й встановити наявність порушення такими рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача. При цьому, встановлення в судовому порядку відсутності такого порушення є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог заявника.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав, Позивач зазначив, що спірна постанова порушує його права та законні інтереси як виборця, що проживає в м.Обухів, який має право та охоронюваний законом інтерес на те, щоб територіальні виборчі округи були сформовані відповідно до вимог чинного законодавства.

Проте, суд відхиляє такі пояснення, з огляду на те, що Виборчий кодекс України не передбачає серед виборчих прав виборця право на участь в процесі утворення виборчих округів або право на здійснення контролю за таким процесом. Крім того, утворення виборчих округів жодним чином не обмежує право виборця щодо участі у виборчому процесі чи голосуванні.

У судовому засіданні 11.09.2020 Позивач, відповідаючи на запитання, не зміг пояснити, яким чином оскаржувана постанова унеможливлює або створює перешкоди для Позивача на участь у виборчому процесі (зокрема, голосування на дільниці). Фактично, претензії та зауваження Позивача зводяться до здійснення контролю над утворенням територіальних виборчих округів відповідно до положень Виборчого кодексу України, зокрема, з дотриманням принципу неперервності (зв`язності територій) меж територіальних виборчих округів, що саме по собі не свідчить про порушення права чи інтересу Позивача на участь у виборчому процесі.

У даному випадку утворення територіальних виборчих округів жодним чином не обмежує реалізацію виборцем своїх прав на участь у виборчому процесі.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, Позивачем не надано жодних пояснень та належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що сформовані на підставі Постанови №5 територіальні виборчі округи, якимось чином порушують його права та інтереси на участь у виборчому процесі та у голосуванні, або унеможливлюють реалізацію таких прав в цілому.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Крім того, як було вказано вище, у виборчих справах право виборця на оскарження рішення виборчої комісії обмежено необхідністю наявності порушення таким рішенням прав чи інтересів виборця саме на участь у виборчому процесі, тобто створювати об`єктивні перешкоди для цього. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.01.2018 у справі №800/399/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 71854202).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що прийняття Відповідачем Постанови від 05.09.2020 року №5 жодним чином не впливає на реалізацію Позивачем, як виборцем, його прав чи інтересів на участь у виборчому процесі.

Іншого Позивачем під час розгляду справи доведено не було.

Окрім того, слідуючи принципу офіційного з`ясування обставин справи, суд зазначає, що під час розгляду справи не знайшли своє підтвердження і обставини, викладені Позивачем як порушення вимог виборчого законодавства.

Територіальна організація виборів депутатів обласних, районних, районних у місті, а також міських, сільських, селищних рад (територіальних громад з кількістю виборців 10 тисяч і більше) врегульована статтею 201 Виборчого кодексу України.

Згідно з положеннями цієї статті територіальні виборчі округи з виборів депутатів обласних, районних, районних у місті рад, а також депутатів міських, сільських, селищних рад (територіальних громад з кількістю виборців 10 тисяч і більше) утворюються відповідно обласною, районною, районною в місті, міською, сільською, селищною виборчою комісією не пізніш як на другий день виборчого процесу з дотриманням принципу неперервності меж (зв`язності територій) таких округів та, за можливості, з урахуванням адміністративно-територіального устрою. Відповідна виборча комісія тим самим рішенням присвоює номери територіальним виборчим округам.

Орієнтовна кількість територіальних округів, зазначених у частині третій цієї статті, визначається як ціла частка від ділення кількісного складу відповідної ради на 10. При утворенні цих округів відхилення від їх середньої орієнтовної кількості не може становити більше ніж два округи.

Рішення про утворення територіальних виборчих округів разом із зазначенням номера кожного такого округу відповідна територіальна виборча комісія не пізніше наступного дня після прийняття рішення про їх утворення оприлюднює у визначений нею спосіб з урахуванням положень цього Кодексу.

Аналогічні положення закріплені в пунктах 3.1-3.3 Роз`яснень щодо утворення виборчих округів для організації і проведення місцевих виборів, затверджених постановою Центральної виборчої комісії від 28.08.2020 №204.

Обґрунтовуючи недодержання Відповідачем принципу неперервності меж (зв`язності територій) під час утворення територіальних виборчих округів, Позивач посилається на графічні матеріали, додані до позовної заяви та зазначає, що включення с. Таценки до територіального виборчого округу №2 призведе до суттєвої зміни кількості виборців у виборчому окрузі, а відтак до порушення виборчих прав не тільки позивача а й інших виборців.

Так позивач вказує, що виборча дільниця №321337 в с. Таценки, згідно державного реєстру виборців має спільну межу з виборчими дільницями №320756 (с. Нещерів) та №321323 (м. Обухів, вул. Миру, 12 ЗОШ №3). Село Нещерів, згідно з оскаржуваної постанови віднесено до виборчого округу №4, а дільниця №321323 (м. Обухів, вул. Миру, 12 ЗОШ №3) до виборчого округу №1, тому село Таценки повинно входити до виборчого округу №4 або №1 з якими дана дільниця має спільні межі, а не до виборчого округу №2 з якими виборча дільниця в с. Таценки не межує.

Відповідаючи на запитання суду в чому полягає порушення права чи законного інтересу, за захистом якого звертається позивач, - останній пояснив, що його право є правом виборців на рівні і чесні вибори. При цьому з пояснень позивача слідує, що він прагне забезпечити належні умови для перемоги кандидата, за який має намір голосувати. Крім того позивач вказав, що подає даний позов за умови можливої участі у виборах та реалізації пасивного виборчого права - бути обраним.

Таке обгрунтування порушення принципу безперервності, який Позивач намагається захистити в даній справі, - не вказує на зацікавленість Позивача власне у зв`язності таких округів, а вказує на зацікавленість Позивача у кількісному наповненні виборчих дільниць.

З пояснень свідків, залучених судом за клопотанням позивача ОСОБА_3 (заступник голови Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області та ОСОБА_2 (член Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області), - слідує, що останні ініціювали перед Відповідачем віднесення виборчих дільниць сіл Таценки та Нещерів не до виборчих округів 2 та 4 відповідно, а до інших.

Однак запрошені свідки не надали суду доказів чи пояснень з приводу того, що запропонований ними план поділу забезпечував принцип безперервності території округів, а не виборчих дільниць.

Свідок зі сторони Відповідача, ОСОБА_4 (секретар Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області) пояснила, що розмежування округів зроблено з врахуванням думки всіх членів комісії та розподілу виборчих округів, які існували на попередніх місцевих виборах з врахуванням права виборців безперешкодно проголосувати.

Суд також відхиляє пояснення позивача у справі щодо кількісного наповнення виборчих дільниць в наслідок поділу виборчих округів, оскільки такі обставини, відповідно до позову не входять до предмета позову та відповідно до предмета доведення.

За таких умов суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в даній справі.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Надаючи оцінку твердженням Позивача про відсутність у спірній постанові викладених мотивів її прийняття, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 37 Виборчого кодексу України рішення виборчої комісії з розглянутого питання письмово оформляється у формі постанови, яка повинна містити:

1) найменування комісії;

2) найменування постанови;

3) дату, час та місце її прийняття і порядковий номер;

4) мотивувальну частину з посиланням на обставини, що зумовили розгляд питання на засіданні комісії;

5) посилання на конкретні положення нормативно-правових актів або постанову виборчої комісії вищого рівня чи судові рішення, якими керувалася комісія при прийнятті постанови;

6) резолютивну частину.

З аналізу спірної постанови підтверджуються твердження Позивача про відсутність у цьому документі мотивувальної частини з посиланням на обставини, що зумовили розгляд питання на засіданні комісії, проте суд вважає, що вказана обставина сам по собі не є достатньою підставою для скасування спірної постанови, оскільки не свідчить про її протиправність.

Так, суд зазначає, що відсутність у рішенні суб`єкта владних повноважень мотивів, якими він керувався при прийнятті оскаржуваного документа, може бути підставою для його скасування у разі доведення протиправності спірного рішення, наприклад, у разі, якщо така відсутність є свідченням свавілля суб`єкта, непрозорості його дій тощо.

Суд зазначає, що з протоколу засідання Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області, на якому була прийнята спірна постанова, вбачається, що визначення меж територіальних виборчих округів було здійснено за результатом розгляду пропозицій членів виборчої комісії, зокрема і ОСОБА_3 . Отже, мотиви прийняття спірної постанови викладені у протоколі засідання виборчої комісії, право на ознайомлення з яким наявне у Позивача.

Так, відповідно до частини другої статті 37 Виборчого кодексу України протокол засідання комісії може бути наданий для ознайомлення суб`єкту виборчого процесу на його вимогу не пізніше наступного засідання комісії.

Отже, відсутність у спірній постанові викладених мотивів її прийняття, з посилання на відповідні обставини, на переконання суду, не свідчить про її протиправність та не є достатньою підставою для її скасування.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що за результатом розгляду справи судом не було встановлено факту порушення спірною постановою виборчих прав та інтересів Позивача як виборця, суд вважає, що підстави для визнання протиправною та скасування такої постанови відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 273-277 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом двох днів з дня його проголошення, а на судове рішення, ухвалене до дня голосування, - не пізніш як за чотири години до початку голосування.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.