Справа № 260/794/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

14 вересня 2020 рокум. Ужгород№ 260/794/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Кустрьо В.М.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з`явився;

представника позивача - Цебрик Л.В.

представника відповідача 1 та 2 - Ліуш Б.Б.

представник третьої особи - не з`явився;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління ДПС у Закарпатській області , про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, третя особа - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головне управління ДФС у Закарпатській області, Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, третя особа - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року року відкрито загальне позовне провадження за вказаною позовною заявою.

Як вбачається із матеріалів справи позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області № 1647 від 02 жовтня 2018 року "Про проведення позапланової документальної перевірки"; визнати протиправними дії з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2016 року доходу як податкове благо від АТ "ОТП Банк", на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області № 1647 від 02 жовтня 2018 року "Про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи", за наслідками якої складено Акт № 1144/07-16-13-05-07/ НОМЕР_1 від 14 листопада 2018 року; визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 28 листопада 2018 року та податкову вимогу від 18 лютого 2019 року.

При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі судом ні з позовної заяви, ні з поданих позивачем доказів неможливо було встановити, коли саме позивач дізнався або коли повинен був дізнатися про існування наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

В ході проведення підготовчого провадження у справі представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 та 2 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того зазначив, що копію наказу № 1647 від 02 жовтня 2018 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення за № 345/07-16-13-05-07 від 02 жовтня 2018 року про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано позивачу 04 жовтня 2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які особисто вручені платнику 05 жовтня 2018 року, про що свідчить поштове відправлення. У зв`язку з цим твердження позивача про те, що йому не було відомо про оскаржуваний наказ є безпідставними і необґрунтованими.

Будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки.

Представник позивача в ході підготовчого засідання проти доводів відповідача з приводу направлення наказу на проведення перевірки відповідачем заперечив і стверджував, що позивачу не було відомо про вищевказаний наказ, так як поштове відправлення було відправлено на адресу позивача - АДРЕСА_1 , однак така за такою адресою не проживає, натомість вказує, що позивачка проживає за адресою - АДРЕСА_2 .

Разом з тим, судом встановлено, що 07 грудня 2018 року Державною фіскальною службою у Закарпатській області направлено на адресу Адвоката ОСОБА_2 лист №6319/Е/07-16-13-02-11 про надання відповіді. Із змісту вказаного листа вбачається, що відповідач повідомив адвокату Есенову О.Р. (у зв`язку із наданням правової допомоги гр. ОСОБА_1 ) про те, що копію наказу № 1647 від 02 жовтня 2018 року про проведення документальної позапланової перевірки та письмове повідомлення за № 345/07-16-13-05-07 від 02 жовтня 2018 року надіслана на адресу ОСОБА_1 . Отже, позивачка дізналася про винесений наказ після отримання відповіді на запит адвоката Есенова О.Р.

Частинами першою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку є Податковий кодекс.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст. 56 ПК України.

Так, відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Для вірного визначення змісту абз. 1 п. 56.18 ст. 56 ПК України необхідно врахувати положення ст. 102 ПК України.

Тобто, у абз. 1 п. 56.18 ст. 56 ПК України закріплене загальне право платника податку оскаржувати в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Зазначене право може реалізоване платником податку з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПК України, лише щодо тих рішень контролюючого органу, які впливають на розмір грошових зобов`язань платника одатків.

Разом з тим, наказ - це розпорядчий документ, який видається керівником установи на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов`язковий для виконання підлеглими.

Особливість наказу про призначення податкової перевірки як акта індивідуальної дії є те, що він є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом виконання.

Податковий кодекс України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження наказу про призначення перевірки, тому при оскарженні наказу про призначення податкової перевірки застосуванню підлягає загальний строк звернення до суду, встановлений КАС України.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2020 у справі № 520/6895/19, від 05.02.2019 року у справі № 804/6158/17.

Як встановлено судом та вбачається із штемпеля вхідної кореспонденції Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся за захистом свого порушеного права лише 31 березня 2020 року.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, згідно вимог ч.1 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовну заяву подано позивачем з пропуском строку, передбаченого статті 122 КАС України, а тому, з урахуванням вимог статей 122, 123, 161, 169 КАС України та встановлених судом обставин, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху і надати позивачу можливість подати суду відповідну заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу та його представнику наслідки, передбачені ч. 3 ст. 123 КАС України, що якщо підстави, вказані позивачем або його представником у заяві про поновлення строку звернення до суду будуть визнані судом неповажними, то суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 122, 123, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків вказаних в мотивувальній частині ухвали суду.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 14 вересня 2020 року

Суддя С.А. Гебеш