Справа № 200/7732/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 р. Справа№200/7732/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 )

до Лиманського міського відділу державої виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (, 84401, Донецька область, м. Лиман, вул. Пушкіна, 12-б)

про скасування постанов від 28 липня 2020 року ВП № 62673485, ВП № 62673347, від 4 листопада 2019 року ВП № 60473174

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2020 року ВП № 62373485 про стягнення виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп., ВП № 62673347 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн., від 4 листопада 2019 року ВП № 60473174 про стягнення виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп., про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

25 серпня 2020 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/7732/20-а та призначив підготовче засідання на 3 вересня 2020 року.

Ухвалою від 3 вересня 2020 року суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення судового засідання, здійснив відкладення судового засідання в адміністративній справі № 200/7732/20-а до 16 вересня 2020 року, зобов`язав Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (, 84401, Донецька область, м. Лиман, вул. Пушкіна, 12-б): відзив на позовну заяву позивача, у повному обсязі виконавчі провадження № 60473174, № 62673485, № 62673347, докази направлення та отримання позивачем постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 60473174 від 4 листопада 2019 року. Зобов`язав Головне управління ДПС у Донецькій області (, 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) надати суду до 15 вересня 2020 року належним чином засвідчені копії: докази направлення та отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимоги про сплату бору від 13 серпня 2019 року № Ф-3835-23 про сплату єдиного внеску у сумі 8263 грн. 57 коп., інтегровану картку платника податків за період 2019-2020 року у повному обсязі.

Ухвалою від 10 вересня 2020 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, встановив відповідачу строк до 15 вересня 2020 року для подання відзиву на заяву про збільшення розміру позовних вимог, який повинен бути складений та поданий за правилами, встановленими статтею 162 КАС України, або заяви про визнання позову.

Сторони про відкриття провадження у справі та про дату судового засідання були повідомлені судом належним чином.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується із постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2020 року № ВП № 62673485 про стягнення виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп. та постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2020 року № ВП № 62673347 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн. Зазначає, що 8 липня 2020 року відповідачем направлено на ім`я позивача виклик державного виконавця, датований 3 липня 2020 року № 60473174/3 із викликом на 10 липня 2020 року, який зумовлений невиконанням вимоги ГУ ДПС у Донецькій області з єдиного внеску № Ф-3835-23У від 13 серпня 2019 року на суму боргу 8263 грн. 57 коп. Із даного виклику позивач дізналась, що за фактом пред`явлення податковим органом вимоги Лиманським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 4 листопада 2019 року було відкрите виконавче провадження № 60473174. Позивач категорично не погоджується із постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2020 року ВП № 62673485 про стягнення виконавчого збору та постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 липня 2020 року ВП № 62673347 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій. Зазначає, що відповідач не виконав вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», тому позивач, як боржник, не знала про факт відкриття виконавчого провадження. Отож, державний виконавець не має права розпочинати виконавчі дії, адже не повідомив боржника у встановленому порядку про факт відкриття виконавчого провадження. Також позивач зазначила, що навіть не було направлено вимогу ГУ ДПС у Донецькій області з єдиного внеску № Ф-3835-23У від 13 серпня 2019 року на суму боргу 8263 грн. 57 коп., що є виконавчим документом. Не отримання платником податку вимоги не свідчить про узгодженість зобов`язання платника, а отже не є підставою для стягнення податкового боргу. Позивач в доповненні до позову зазначає, що не отримував і постанову від 4 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору та постанову від 4 листопада 2019 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, наслідком винесення яких є оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження. Про наявність цих постанов опосередковано зазначено в постанові від 27 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 60473174.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву та відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в яких зазначив, що 4 листопада 2019 року державним виконавцем Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роменською Вікторією Миколаївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60473174 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Донецькій області суму боргу 8263 грн. 57 грн. згідно вимоги № Ф-3835-23-У від 13 серпня 2019 року. При перевірці журналу реєстрації вихідної кореспонденції за період з 9 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року було встановлено, що ОСОБА_1 було направлено простим поштовим відправленням виклик державного виконавця разом з постановою про відкриття виконавчого провадження № 60473174 за № 43763 від 9 грудня 2019 року. На виклик державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 9 грудня 2019 року з обов`язком з`явитись до державного виконавця 16 рудня 2019 року боржник ОСОБА_1 не прибула та про причини своєї неявки не повідомила державного виконавця. При перевірці журналу реєстрації вихідної кореспонденції за період з 3 липня 2020 року по 3 липня 2020 року було встановлено, що ОСОБА_1 було повторно направлено простим поштовим відправленням виклик державного виконавця за № 33557 від 3 липня 2020 року по виконавчому провадженню № 60473174. На виклик державного виконавця боржник ОСОБА_1 повторно не з`явилась та 15 липня 2020 року надала відповідь на виклик державного виконавця, який надійшов до відділу 21 липня 2020 року. Однак, отримання боржником ОСОБА_1 викликів державного виконавця від 9 грудня 2019 року та від 3 липня 2020 року, відправлених простим поштовим відправленням є підставою вважати, що боржник була обізнана про перебування у Лиманському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) виконавчого провадження № 60473174 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУДПС у Донецькій області суму боргу 8263 грн. 57 коп. згідно вимоги № Ф-3835-23-У від 13 серпня 2019 року. Позивач ОСОБА_1 зазначила у позовній заяві про те, що їй не було направлено вимогу ГУДПС у Донецькій області з єдиного внеску №Ф-3835-23-У від 13 серпня 2019 року на суму 8263 грн. 57 коп. Крім того, як зазначила позивач у своїй позовній заяві, відповідно до даних Електронного кабінету платника за платежем «єдиний внесок» у неї станом на 19 липня 2019 року дійсно обліковувалась вказана у вимозі сума боргу - 8263 грн. 57 коп., яка була погашена платником податків 27 грудня 2019 року відповідно до платіжного доручення № 21. Таким чином, можна вважати, що позивач (боржник) ОСОБА_1 була обізнана про наявність заборгованості з єдиного внеску на суму 8263 грн. 57 коп., згідно вимоги ГУДПС у Донецькій області №Ф-3835-23-У від 13 серпня 2019 року. ГУ ДПС у Донецькій області було надано лист за № 59982/10/05-99-55-10 від 22 липня 2020 року про сплату 27 грудня 2019 року боржником ОСОБА_1 боргу у повному обсязі. Відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки відкрито виконавче провадження було 4 листопада 2019 року, а сплачено боржником заборгованість 27 грудня 2019 року, то відсутні підстави для несплати виконавчого збору. 27 липня 2020 року державним виконавцем Роменською В.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та виділення в окремі виконавчі провадження постанови від 4 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору на суму 826 грн. 36 коп. та витрат на суму 150 грн. 28 липня 2020 року державним виконавцем були винесені постанови про відкриття ВП № 62673485 про стягнення виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп. та ВП № 62673347 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн. Копії постанов про відкриття ВП № 62673485, № 62673347 від 28 липня 2020 року разом з викликом державного виконавця були направлені боржнику ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням та отримані нею 30 липня 2020 року, що підтверджується списком № 107 згрупованих поштових відправлень листів рекомендоване, трекінгом № 921.

Позивач до суду надала відповідь на відзив відповідача, де зазначила, що відповідач у своєму відзиві визнав факт порушення ним частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», адже не надав докази направлення та отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 4 листопада 2019 року. Дослідивши журнал реєстрації вихідної кореспонденції за період з 9 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року, який є додатком до відзиву, позивач зазначає, що 9 грудня 2019 року зазначено про відправлення на ім`я ОСОБА_1 лише виклику державного виконавця по ВП № 60473174 без постанови про відкриття виконавчого провадження. Таке відправлення було простим, а не рекомендованим листом. Адреса одержувача, на яку начебто здійснено відправлення, зазначене з помилкою, а саме не вказано номер будинку. Відповідач мав направити постанову про відкриття виконавчого провадження 5 листопада 2019 року, натомість він порушив строки направлення кореспонденції більше, ніж на 1 місяць. Таким чином, твердження відповідача про обізнаність стосовно відкриття щодо нього виконавчого провадження ВП № 60473174 до моменту добровільної сплати суми боргу є помилковим та таким, що не знаходить свого документального підтвердження. Щодо твердження про обізнаність позивача про наявність вимоги, зазначає, що дані з електронного кабінету не містять інформацію про винесену податкову вимогу. Також зазначає, що відповідач порушив порядок стягнення виконавчого збору, а саме не виносив, не направляв боржникові постанову про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження як того вимагає вищевказана норма, натомість одразу виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Також позивач надала до суду додаткові пояснення по справі та зазначила, що з дати постанови про відкриття виконавчого провадження (4 листопада 2019 року) до дати погашення боржником заборгованості (27 грудня 2019 року) державним виконавцем не здійснювались будь-які, направлені на погашення боргу. А факт погашення боргу не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із діями державного виконавця в рамках виконавчого провадження. Державний виконавець, не повідомивши боржника про відкриття щодо нього виконавчого провадження шляхом направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 4 листопада 2019 року у встановленому законом порядку, не вживши жодних заходів, направлених на стягнення боргу, не врахувавши факт добровільного погашення боргу, не може розраховувати на отримання винагороди та відшкодування будь-яких витрат, понесених в результаті вчинення дій, які знаходяться поза межами правомірної поведінки.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони у судове засідання не з`явились, просили суд розглянути справу без їх участі. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 30 березня 1996 року. РНОКПП НОМЕР_1 . Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 27 березня 2018 року № .

Судом встановлено, що 1 листопада 2019 року Головне управління ДФС у Донецькій області звернулось до відповідача із заявою про примусове виконання вимоги від 13 серпня 2019 року № Ф-3835-23-У про стягнення з позивача боргу у сумі 8263 грн. 57 коп.

4 листопада 2019 року відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60473174 про стягнення з позивача на користь Головного управління ДФС у Донецькій області боргу у сумі 8263 грн. 57 коп. відповідно до вимоги від 13 серпня 2019 року № Ф-3835-23-У.

Крім того, 4 листопада 2019 року відповідачем в рамках виконавчого провадження № 60473174 були винесені постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 150 грн.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, відповідачем, з метою примусового виконання вимоги від 13 серпня 2019 року, 4 листопада 2019 року були направлені запити до Пенсійного фонду України та до ІС ДП «НАІС» з метою отримання інформації щодо місця роботи, отримання пенсії, наявності транспортних засобів. 5 листопада 2019 року відповідачем було отримано відповіді щодо відсутності інформації відносно боржника (позивача).

9 грудня 2019 року за вихідним № 60473174/3 відповідачем було на адресу позивача був направлений виклик державного виконавця з вимогою з`явитись до відділу ДВС 16 грудня 2019 року для з`ясування питання щодо сплати боргу. Як вбачається з журналу реєстрації вихідної кореспонденції відділу, даний виклик 9 грудня 2019 року було направлено на адресу позивача.

24 грудня 2019 року за вихідним № 60473174/3 відповідачем було направлено на адресу позивача запит державного виконавця з вимогою надати інформацію про наявність будь-якого майна, що зареєстровано за боржником (позивачем).

8 січня 2020 року відповідачем направлені запити до Пенсійного фонду України, ДФС України, ІС ДП «НАІС», Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

31 січня 2020 року відповідачем в рамках ВП № 60473174 була винесена постанова про арешт майна боржника.

3 липня 2020 року відповідачем знову оновлено запити до відповідних органів та направлено до позивача виклик з вимогою з`явитися до виконавця 10 липня 2020 року та запит, що також підтверджується журналом вихідної кореспонденції.

15 липня 2020 року позивач на виклик державного виконавця направила відповідь, де зазначила, що з даного виклику дізналась про відкрите виконавче провадження № 60473174, жодних документів не отримувала, про вимогу від 13 серпня 2019 року не знала. Також надала платіжне доручення від 27 грудня 2019 року № 21 на суму 11018 грн., призначення платежу «сплата ЄСВ». Зазначила, що про наявність боргу дізналася з електронного кабінету платника податків.

27 липня 2020 року на адресу відповідача від стягувача (Головне управління ДФС у Донецькій області) надійшов лист від 22 липня 2020 року № 59982/10/05-99-55-10 з проханням закрити виконавче провадження № 60473174, у зв`язку із погашенням боргу 27 грудня 2019 року.

27 липня 2020 року відповідачем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60473174 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Також у даній постанові державний виконавець зазначив про виділення в окремі виконавчі провадженні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн.

28 липня 2020 року відповідач на адресу позивача направив постанову про закінчення від 27 липня 2020 року ВП № 60473174 та постанови про відкриття виконавчих проваджень № 62673347, № 62673485 щодо стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн. Дані постанови були отримані позивачем 6 серпня 2020 року, про зазначає позивач та не заперечує відповідач.

Судом також встановлено, що 28 липня 2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62673347 про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн. та направив на його адресу виклик державного виконавця з вимогою з`явитися до виконавця 6 серпня 2020 року.

28 липня 2020 року відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62673485 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп. та направив на його адресу виклик державного виконавця з вимогою з`явитися до виконавця 6 серпня 2020 року.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що спірним питанням у даній справі є правомірність прийнятих відповідачем постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону № 1404- VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону 1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналізуючи вищевикладені норми Закону № 1404-VIII та Інструкції, слід дійти висновку про те, що у разі закінчення виконавчого документа на підставі, зокрема, пункту 9 частини 1 статті 39 даного Закону, державний виконавець зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня відкрити виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору (якщо виконавчий збір не стягнуто).

Отже, як встановлено судом вище, 4 листопада 2019 року відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60473174 з примусового виконання вимоги від 13 серпня 2019 року № Ф-3835-23-У про стягнення з позивача боргу у сумі 8263 грн. 57 коп. У цей же день відповідачем була винесена оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 826 грн. 36 коп.

Суд не приймає посилання позивача на те, що вона не була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження, а отже державний виконавець не мав права розпочинати виконавчі дії та що позивач не знала про існування вимоги, на підставі якої було відкрито виконавче провадження, з огляду на наступне.

Як вбачається з інформації, наданої податковим органом до суду на виконання ухвали від 3 вересня 2020 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13 серпня 2019 року № Ф-3835-23-У на суму 8263 грн. 57 коп. була отримана чоловіком позивача 28 вересня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 99 Постанови КМУ від 5 березня 2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Пунктом 99-1 Постанови КМУ від 5 березня 2009 року № 270 визначено, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у даному випадку, суд доходить до висновку, що позивач був належним чином повідомлений про наявність вимоги від 13 серпня 2019 року, а тому зазначене спростовує доводи позивача про необізнаність щодо наявності вимоги податкового органу про сплату боргу.

Суд зазначає, що відповідно до статті 25 Закону України від 8 липня 2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників, які не виконали визначені цим законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. Так, якщо на кінець календарного місяця платник має недоїмку зі сплати єдиного внеску або борги зі сплати фінансових санкцій та пені, йому надсилається вимога про сплату боргу (недоїмки). Вимога формується на підставі даних інформаційних систем на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Протягом 10 календарних днів з дня одержання вимоги платник зобов`язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Вимога органу ДФС про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Отже, суд зазначає, що позивачем, борг за вимогою від 13 серпня 2019 року був сплачений 27 грудня 2019 року, про що свідчить платіжне доручення № 21. Тобто, з моменту отримання вимоги позивачем (28 вересня 2019 року) до моменту сплати боргу (27 грудня 2019 року) минуло значно більше 10 днів, а отже, позивач повинна була розуміти, наслідки її несплати, зокрема, стягнення суми боргу примусово через виконавчу службу. Доказів оскарження вимоги у судовому порядку позивач до суду не надав. Суд також зазначає, що отримання позивачем виклику державного виконавця від 9 грудня 2019 року відправленого простим поштовим відправленням є підставою вважати, що позивач була обізнана про перебування у Лиманському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) виконавчого провадження № 67303268.

Суд зазначає, що, загалом, доводи позивача зводяться до того, що позивач не отримувала вимоги про сплату боргу, постанови про відкриття виконавчого провадження № 67303268 від 4 листопада 2019 року, а тому здійснення будь-яких примусових дій відносно неї неможливе, зокрема й стягнення виконавчого збору. Проте, суд зазначає, що обізнаність про відкриття виконавчого провадження від 4 листопада 2019 року жодним чином не звільнило би позивача від обов`язку сплати виконавчого збору.

Суд погоджується з доводами відповідача, що відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки, відкрито виконавче провадження було 4 листопада 2019 року, а сплачено позивачем заборгованість 27 грудня 2019 року, то відсутні підстави для несплати виконавчого збору. Отже, відповідач правомірно, після закінчення виконавчого провадження № липня 2019 року, 28 липня 2019 року відкрив виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Також, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження. Крім того, діючими нормами Закону № 1404-VIII на державного виконавця при відкритті провадження у справі не покладено обов`язку перевіряти фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Вказане підлягає з`ясуванню в процесі примусового виконання рішення.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова від 4 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України, а тому не підлягає скасуванню.

Щодо оскарження позивачем постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 "Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року №1300/29430 (далі - Наказ №2830/5), зокрема, до частин першої, другої та дев`ятої розділу І до видів витрат виконавчого провадження відносяться: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону №1404-VIII плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до частин першої, другої розділу ІІ Наказу № 2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 24 березня 2017 року № 954/5 "Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження " з 5 січня 2017 року плата за користування системою становить 69 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

Отже, витрати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження заявлені відповідачем правомірно, натомість, позивачем не надано суду доказів добровільного виконання судового рішення до моменту звернення стягувача до відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом №2830/5, при цьому Закон №1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Наведена позиція суду узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема по справі 750/6794/17 від 29 березня 2019 року.

Крім того, враховуючи вищевикладені норми права, в аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) та мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова від 4 листопада 2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження прийнята відповідачем в рамках Закону, а тому не підлягає скасуванню.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача щодо скасування постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження про стягнення витрат виконавчого провадження від 28 липня 2020 року ВП № 62673485, № 62673347 є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (, 84401, Донецька область, м. Лиман, вул. Пушкіна, 12-б) про скасування постанов від 28 липня 2020 року ВП № 62673485, ВП № 62673347, від 4 листопада 2019 року ВП № 60473174 відмовити повністю.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 16 вересня 2020 року. Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Даний строк продовжується на строк дії такого карантину. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар