Справа № 540/1013/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1013/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 15.01.1996 по 22.12.2003 р. у ПП "Магія";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 15.01.1996 по 22.12.2003 р. у ПП "Магія";

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсійних коштів у сумі 436 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період роботи з 15.01.1996 по 22.12.2003 р. у ПП "Магія", починаючи з серпня 2019 р. та сплатити утримані кошти.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 31.08.2009 року призначена пенсія по інвалідності відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після досягнення пенсійного віку позивач вирішив перейти на пенсію за віком і 27.05.2019 року звернувся з відповідною заявою до відповідача.

При розгляді матеріалів пенсійної справи відповідач виявив, що період роботи ОСОБА_1 директором ПП "Магія" (з 15.01.1996 по 22.12.2003 року) не підлягає врахуванню до трудового стажу позивача, оскільки запис в трудовій книжці за цей період зроблено не вповноваженою особою. На підставі наведених висновків ГУ ПФУ перераховано розмір пенсії ОСОБА_1 , а також визначено як переплата суму в 439 грн.

Не погодившись з висновками відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Вважає записи в трудовій книжці достатньою підставою для зарахування періоду його роботи в ПП "Магія" до трудового стажу. З приводу доводів відповідача про несплату роботодавцем ОСОБА_1 страхових внесків зазначає, що така несплата відбулась не з його вини, а тому за вказане правопорушення відповідальності він не несе.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

12.05.2020 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем, у зв`язку з чим ухвалою суду від 18.05.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.06.2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, відповідно до якого ГУ ПФУ заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Так, він зазначає, що 27.05.2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з переведенням на пенсію за віком.

Відповідач стверджує, що за результатами розгляду матеріалів пенсійної справи, встановлено, що згідно копії трудової книжки з 15.01.1996 року по 22.12.2003 року Позивач працював директором приватного підприємства "Магія" (). Записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи підписані засновником, чим порушено вимоги п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58: у разі звільнення працівника записи про роботу засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою.

Також, як зазначає відповідач, в ході камеральної перевірки встановлено, що за інформацією, наявною в органах Пенсійного фонду, нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків приватним підприємством "Магія" не підтверджено (згідно Довідки про сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до управління Пенсійного фонду України від 03.06.2019 року № 13990/05-04).

Крім того, листом Головного управління статистики у Херсонській області повідомлено управління, що ПАТ "Мрія" не значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій Херсонської області.

За виявленими обставинами зарахувати період роботи позивача в ПП "Магія" з 15.01.1996 по 22.12.2003 року для розрахунку пенсії підстав немає.

Крім того, відповідач посилається на висновки Верховного Суду при розгляді справи № 489/2351/16-а від 06.04.2020 року, стосовно того, що за наведеного правового регулювання та встановленій у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про доведення відповідачем факту недійсності довідки №48/1 від 17.08.2011 про заробітну плату для обчислення розміру пенсії, виданої МКП "Дорога", у зв`язку з чим рішення пенсійного органу від 19.02.2016року №14/1 про виплату ОСОБА 1 пенсії без врахування у складі вказаної довідки є обґрунтованим.

За період з квітня 2010 року по квітень 2019 року у позивача наявні дані персоніфікованого обліку (по іншим підприємствам, згідно довідки ОК-5).

На підставі наведеного, відповідач визначив страховий стаж ОСОБА_1 у 28 років 8 місяців та 23 дні. Оскільки загальний стаж позивача склав менше 35 років, сума в 436,00 грн., сплачена за липень 2019 року, визначена позивачем як переплата.

Підсумовуючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З огляду на викладене, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Щодо строків розгляду справи, суд повідомляє, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" установлено з 12 березня 2020р. до 22 травня 2020р. на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено до 31 липня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" дію карантину знову продовжено до 31 серпня 2020 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року розділ VI "Прикінцеві положення"Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3.

Згідно якого, окрім іншого, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.17.07.2020 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України.

Після змін п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України викладено в наступній редакції: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Також наведений пункт кодексу доповнено приміткою, за якою процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" в редакції Закону України від 30.03.2020 р. N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX.

Отже, строки, раніше продовжені п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України до кінця дії карантину в новій редакції кодексу обмежені 20 денним строком, який починає перебіг після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. N 731-IX.

Наведені законодавчі зміни визначають кінцевою датою розгляду справи - 06.08.2020 року, проте, через перебування судді у відпустці в період з 03.08.2020 року по 14.09.2020 року включно прийняти рішення раніше зазначеної дати не вбачалось за можливе.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного.

05.10.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона з заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Протоколом №339 від 12.10.2009 року, на підставі наведеної заяви, позивачу призначена пенсія. Загальний стаж визначено в розмірі 27 років 10 місяців та 15 днів.

27.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунок пенсії в зв`язку з переходом з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Листом від 25.10.2019 року 3663/С-99-1 ГУ ПФУ повідомило ОСОБА_1 , що страховий стаж позивача склав 36 років 11 місяців та 19 днів, у тому числі 27 років 10 місяців та 15 днів - наявний стаж, 9 років 01 місяць 19 днів - додатковий стаж відповідно до частини першої ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також, в листі зазначено, що при розгляді матеріалів пенсійної справи, встановлено, що згідно копії трудової книжки з 15.01.1996 року по 22.12.2003 року позивач працював директором приватного підприємства "Магія" (). Записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи підписані засновником, чим порушено вимоги п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція): у разі звільнення працівника записи про роботу засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою.

Також, йдеться в листі, що в ході камеральної перевірки встановлено, що за інформацією, наявною в органах Пенсійного фонду, нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків приватним підприємством "Магія" не підтверджено. За виявленими обставинами зарахувати період роботи в ПП "Магія" з 15.01.1996 по 22.12.2003 року для розрахунку пенсії підстав немає, але за період з квітня 2010 року по квітень 2019 року наявні дані персоніфікованого обліку.

Пенсійну справу приведено у відповідність до вимог чинного законодавства України, а страховий стаж зараховано по 30.04.2019 року, після чого його розмір складає 28 років 8 місяців 23 дні.

Тому, у разі переведення з пенсії за віком на пенсію по інвалідності її розмір не зміниться, тому перерахунок на теперішній час є недоцільним.

Одночасно з цим в листі зазначено, що у липні 2019 року ОСОБА_1 була нарахована пенсія в розмірі 2000,00 грн. відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій у 2019 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсії у 2019 році" зі змінами, унесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543, згідно з якими з 01.07.2019 в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, що мають страховий стаж жінки - 30 років, чоловіки - 35 років, не досягає 2000,00 грн, надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Так як матеріалами пенсійної справи не підтверджено 35 років страхового стажу, відсутнє право на встановлення доплати до 2000,00 грн, за липень 2019 року обчислена переплата пенсійних коштів у сумі 436,00 грн (2000,00 грн - 1564,00 грн), які підлягають поверненню згідно зі ст. 50 Закону.

Позивач, вважаючи висновки органу Пенсійного фонду України, наведені в листі протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Предметом дослідження у даному спорі є наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача роботи з 15.01.1996 року по 22.12.2003 року на посаді директора приватного підприємства "Магія".

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії" визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09 липня 2003 року.

Стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надає визначення поняттю пенсія, як щомісячної пенсійної виплати в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом ч.ч. 1, 2, 4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 20 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховий стаж, а також періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії - до 01.01.2004р. підтверджуються трудовою книжкою. І лише у разі, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, право органу Пенсійного фонду України на отримання додаткових, окрім трудової книжки, доказів на підтвердження трудового стажу з`являється лише після встановлення недоліків в оформленні трудової книжки або відсутністю у ній необхідних даних.

В даному конкретному випадку, відповідач пов`язує наявність в нього права на перевірку відомостей, зазначених в трудовій книжці ОСОБА_1 , зокрема, щодо періоду роботи позивача на посаді директора в ПП "Магія" з 15.01.1996 по 22.12.2003 рік, з тим, що запис про наведений період роботи засвідчений не уповноваженою особою.

Так, ГУ ПФУ посилаючись на приписи п.4.1 Інструкції стверджує, що записи в трудовій книжці про роботу працівника засвідчуються підписом або керівника, або спеціально уповноваженою ним особою, тоді як у випадку позивача запис посвідчено засновником підприємства.

Суд не погоджується з наведеним доводом відповідача в силу такого.

Так, відповідно ч.ч.1-3 ст. 65 Господарського Кодексу України (станом на дату вчинення спірного запису) управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

З викладеного вбачається, що порядок управління кожним конкретним підприємством передбачено установчими документами цього підприємства.

З урахуванням наведеного, ухвалою суду від 01.07.2020 року зобов`язано Виконавчий комітет Херсонської міської ради надати суду завірені належним чином копії установчих документів ПП "Магія".

На виконання вимог ухвали суду Виконавчим комітетом Херсонської міської ради надано в адресу суду копію реєстраційної картки Приватного підприємства "Магія" та статуту зазначеного підприємства.

Пунктом 1.1 Статуту передбачено, що ПП "Магія" засновано громадянином ОСОБА_2 , який є його засновником та власником.

Згідно з п.4.1 управління підприємством здійснюється директором, який є засновником підприємства, або за його розпорядженням інша особа, призначена засновником на контрактній основі.

Отже, відповідно статуту ОСОБА_2 наділений повноваженнями засновника, власника та керівника ПП "Магія". Тому засвідчення запису про звільнення ОСОБА_1 підписом ОСОБА_2 , який наділений правами, в тому числі керівника підприємства (особливо враховуючи ту обставину, що вноситься запис про звільнення особи, раніше призначеної засновником на посаду директора на контрактній основі), не порушує вимог п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Окрім наведеного, суд звертає особливу увагу на те, що відповідач при формуванні висновку про засвідчення спірного запису не вповноваженою особою не врахував приписи п.2.4. згаданої вище Інструкції, за якими усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Отже, п.2.4 Інструкції передбачає можливість внесення записів до трудової книжки працівника, в тому числі власником підприємства. Як вже встановлено судом зі змісту установчих документів, ОСОБА_2 має, в тому числі, й статус власника підприємства - ПП "Магія".

Таким чином, засвідчення запису про роботу ОСОБА_1 на посаді директора Приватного підприємства "Магія" в період з 15.01.1996 року до 22.12.2003 рік власником, керівником та засновником цього підприємства - ОСОБА_2 не порушує приписів ані п.4.1, ані п.2.4 Інструкції, отже твердження відповідача про протилежне не ґрунтується на правильному застосуванні наведених норм Інструкції.

З викладеного слід дійти висновку, що згаданий період роботи позивача підтверджений в передбачений Законом (приписами: ст.62 Закону №1788-XII, п. 1 Порядку №637) спосіб - записом в трудовій книжці, що не містить недоліків оформлення. В такому випадку, право органу пенсійного фонду України вимагати підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 за період з 15.01.1996 року до 22.12.2003 рік за допомогою інших засобів доказування не з`явилось.

Стосовно аргументів відповідача про відсутність підтверджень нарахувань з боку роботодавця позивача у спірний період - ПП "Магія" заробітної плати та страхових внесків, як підстави для не зарахування цього періоду до трудового стажу ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, по-перше, ГУ ПФУ не врахувало ОСОБА_1 весь період його роботи в ПП "Магія", тоді як згідно матеріалів пенсійної справи інформація щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за період з січня 1996 року до січня 1997 року підтверджена.

По-друге, положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом при розгляді позовів з аналогічними аргументами органів Пенсійного фонду України, зокрема в постановах від 04.03.2020 у справі №284/289/16-а, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 30.09.2019 у справі №414/736/17 неодноразово формувався висновок наступного змісту.

Так, колегії суддів зазначали, що за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Наведений висновок суду касаційної інстанції слід справедливо застосувати й до спірних правовідносин й визначити, що відсутність підтверджень сплати ПП "Магія" страхових внесків за ОСОБА_1 не може бути підставою для не зарахування періоду роботи в наведеному підприємстві до страхового стажу за умови підтвердження такої роботи записами в трудовій книжці позивача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 15.01.1996 по 22.12.2003 р. у ПП "Магія", зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 15.01.1996 по 22.12.2003 р. у ПП "Магія" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсійних коштів у сумі 436 грн. суд зазначає таке.

Як установлено частиною другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції України вбачається, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права.

В свою чергу, неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 5 КАС України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене, серед іншого, й індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, проте лише за умови, що зазначений акт порушує охоронювані законом права та інтереси позивача.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Таким чином, обов`язковим до встановлення в кожній адміністративній справі є наявність порушеного права, що підлягає судовому захисту.

Порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV , за правилами якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії).

Отже, стягнення надміру виплачених сум пенсій в примусовому порядку здійснюється на підставі відповідних рішень територіальних органів ПФУ чи на підставі судового рішення.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року відповідача, окрім іншого, зобов`язано надати суду копію рішення про стягнення з ОСОБА_1 сум пенсій, виплачених надміру. Проте, листом від 08.07.2020 року відповідач повідомив, що відповідне рішення ним не прийнято, позивача лише повідомлено про утворення переплати.

Враховуючи викладене, а саме відсутність рішення територіального органу ПФУ про стягнення надміру виплачених сум пенсій щодо ОСОБА_1 слід констатувати й відсутність передбачених статтею 50 Закону № 1058-IV підстав для стягнення з нього суми в 436,00 грн. Отже, відсутнім є й порушене право про існування якого ОСОБА_1 зазначає в позові.

Таким чином, в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсійних коштів у сумі 436 грн. предмет судового захисту відсутній.

Натомість, висновки даного рішення, у вирішеній частині, суд вважає достатніми для спростування доводів відповідача про те, що сума в 436,00 грн є надміру виплаченими коштами, оскільки підстави, на яких побудований такий висновок органу пенсійного фонду України визнані судом неспроможними.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період роботи з 15.01.1996 по 22.12.2003 р. у ПП "Магія", починаючи з серпня 2019 р. та сплатити утримані кошти суд зазначає таке.

Частиною 5 ст. 45 Закону №1058-IV, що кореспондується з приписами п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Таким чином, передбаченим законом результатом розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії є відповідне рішення.

Натомість, з матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що такого рішення в передбачений законом 10 денний строк відповідачем не приймалось. Відповідь щодо результату розгляду заяви ОСОБА_1 складена у формі листа за №663/С-99-1 від 25.10.2019 року.

В контексті вказаного, суд зазначає, що відповідач, у даному випадку, не вчиняв дій щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з переходом з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, натомість допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши жодного з передбачених ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2019 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Відтак, з огляду на обставини цієї справи, встановлені судом під час її розгляду, враховуючи приписи наведених вище положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання ГУ ПФУ розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом з пенсії по інвалідності на пенсію за віком від 27.05.2019 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 15.01.1996 року до 22.12.2003 рік в ПП "Магія", з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3,4 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1681,60 грн. згідно квитанції №61 від 08.05.2020 року.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, судом задоволено позов в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в ПП "Магія", тоді як в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій по стягненню з позивача коштів відмовлено. Отже, пів суми судового збору, сплаченого позивачем підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Таким чином, на підставі приписів ч.1 ст. 139 КАС України, відшкодуванню сплаченого позивачем судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у 840,80 грн (1681,60/2=840,80 грн).

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) щодо відмови ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 15.01.1996 до 22.12.2003 року у приватному підприємстві "Магія".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) зарахувати ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до загального страхового стажу період роботи з 15.01.1996 до 22.12.2003 рік у приватному підприємстві "Магія".

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) що полягає в не прийнятті жодного з передбачених ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 27.05.2019 року про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом з пенсії по інвалідності на пенсію за віком від 27.05.2019 року.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010200