Справа № 826/3641/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3641/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О.О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 86 о/с від 02.02.2017 року "По особовому складу", в частині звільнення, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх, з 6 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) - підполковника міліції ОСОБА_1 (М-105278);

- поновити ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності з врахуванням вільного володіння англійською мовою та знанням в галузі ІТ-технологій, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника Організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з дня звільнення визначеного наказом Міністерства внутрішніх справ України № 86 о/с "По особовому складу" від 02.02.2017 року;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 86 о/с від 02.02.2017 року "По особовому складу", в частині звільнення, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх, з 6 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) - підполковника міліції ОСОБА_1 (М-105278).

Поновлено ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності з врахуванням вільного володіння англійською мовою та знанням в галузі ІТ-технологій, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника Організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з дня звільнення визначеного наказом Міністерства внутрішніх справ України № 86 о/с "По особовому складу" від 02.02.2017 року за період з 06.11.2015 по 06.11.2016 р.р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем не виявлено бажання перейти на службу до національної поліції, а тому у відповідача не було підстав для його переведення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 15 серпня 1996 року по 6 грудня 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 193 о/с "По апарату Міністерства" від 6 лютого 2015 року, відповідно до п.52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 15.12.2014 до 24.12.2014. під час чергової відпустки за 2014 рік наданої наказом МВС від 24.12.2014 № 2689 о/с з 15 грудня року до 26 січня 2015 року, продовжено чергову відпустку за 2014 рік з 27 січня до 05 лютого року та згідно з Положенням про проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у Запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1 (надалі - позивача), заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно- аналітичного відділу, з 06 лютого 2015 року.

16 червня 2015 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва, адміністративний позов позивача до Міністерства внутрішніх справ України задоволено у повному обсязі:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2015 року № 193 о/с про звільнення з роботи в частині звільнення з посади заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України поновити позивача на посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України з 07 лютого 2015 року;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час-перебування у відпустці в період з 15.12.2014 до 05.02.2015 грошову допомогу при виході у відпустку за 2014 рік відповідно до наказу № 2689 о/с від 24.12.2014, а також середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2015 по час поновлення на посаді.

12 серпня 2015 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову суду першої інстанції задоволено частково:

- постанову суду першої інстанції скасовано;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час перебування у відпустці в період з 11.11.2014 до 05.02.2015, матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до наказу № 2689 о/с від 24.12.2014;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року, касаційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та позивача задоволено частково:

постанову апеляційного суду, в частині відмови в задоволенні позову - про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано та в цій частині залишено в силі постанову суду першої інстанції, в решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

4 лютого 2017 року за допомогою поштового зв`язку позивачем було отримано належним чином завірену копію наказу Міністерства внутрішніх справ України № 81 о/с від 31 січня 2017 року про поновлення позивача на посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України з 07 лютого 2015 року.

6 лютого 2017 року позивачем подано заяву до Міністерства внутрішніх справ України про надання робочого місця та забезпечення належних умов праці для виконання посадових обов`язків, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України № 81 о/с від 31 січня 2017 року.

11 лютого 2017 року позивачем за допомогою поштового зв`язку - поштового листа з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 195 Українського державного підприємства "Укрпошта", отримано належним чином завірену копію наказу Міністерства внутрішніх справ України № 86 о/с "По особовому складу" від 02.02.2017 року.

Згідно цього наказу, позивача звільнено з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за п. 4 "г" (через скорочення штатів).

Позивач вважає оскаржуваний наказ таким, що порушує його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких підстав, досліджуючи правомірність звільнення позивача, суду належить встановити факт скорочення штатів та відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.

02 липня 2015 року було прийнято Закон України "Про Національну полінію", який набрав чинності 07 листопада 2015 року. Даним законом, зокрема, було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" та створенням Національної поліції як центрального органу виконавчої влади, структура, штатний розпис та функції Міністерства внутрішніх справ України суттєво змінилися, що вбачається з Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України та утворення як юридичних осіб публічного права територіальних органів Національної поліції.

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1390 відповідно до статті 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та нової структури апарату МВС України були скорочені всі посади (2635) та затверджено новий штат апарату МВС України, зокрема введено 899 посад, з яких за категоріями посад: державні службовці - 877, цивільний персонал - 22.

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1389 була затверджена структура апарату МВС України, до якої вносилися зміни наказом МВС України від 01 травня 2016 року № 349.

З вищевикладеного вбачається, що всі посади, які в Міністерстві заміщувалися особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, були скорочені.

Разом з тим, судом встановлено, що підрозділ Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України, в якому проходив службу ОСОБА_1 також було ліквідовано.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, з наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

Колегія суддів зазначає, що Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" та Положення містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом першої інстанції зроблено вірні висновки, що позивачу не пропонувалась нова посада, та позивач відповідно не заперечував щодо продовження служби в Національний поліції.

Зазначена обставина мала місце виключно в силу тривалого судового розгляду попереднього звільнення, відтак, у відповідача не було передбачених законом підстав для звільнення позивача за скороченням штату.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ МВС України у зв`язку зі скороченням штатів з 06 листопада 2015 року та з посиланням на пункти 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" є протиправним. Відповідно, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2017 року № 86 о/с "По особовому складу" щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ підлягає скасуванню.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 10.09.2020 року)