Справа № 400/3218/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України
(ДОДАТКОВЕ)
10.09.2020 р. Справа № 400/3218/20
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Біоносенко В. В. розглянув в порядку письмового провадження питання щодо судових витрат на правову допомогу в адміністративній справі
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська протиерозійна станція" до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено, визнано протиправною бездіяльність Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яка полягає у не знятті арешту, який було накладено на все майно ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" (56501, Миколаївська область, Вознесенськ, вул. Виноградна, 1, код ЄДРПОУ 0540470), номер запису про обтяження: 8233258 (спеціальний розділ), на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42160383 від 27.02.2014; зобов`язано Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт, який було накладено на все майно ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" (56501, Миколаївська область, Вознесенськ, вул. Виноградна, 1, код ЄДРПОУ 0540470), номер запису про обтяження: 8233258 (спеціальний розділ), на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42160383 від 27.02.2014; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)судові витрати в розмірі 2102 гривень (дві тисячі сто дві грн).

Також, як зазначено в рішенні, позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ч. 7 ст. 139 КАС України.

04.09.20 від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 07.09.2020 призначено розгляд питання про судові витрати у судовому засіданні на 10.09.2020 о 10:30 год.

В судове засідання 10.09.2020 представники учасників справи не прибули.

Враховуючи неявку учасників справи, суд розглянув питання про розподіл судових витрат в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

При прийнятті рішення, судом здійснено розподіл судових витрат, а саме судового збору в розмірі 2102 грн шляхом відшкодування його на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо понесення інших судових витрат, позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та надання доказів на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений ч. 7 ст. 139 КАС України.

Представником позивача 04.09.2020 надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн: копія акту наданих послуг від 02.09.2020 згідно Договору № 8 про надання правової допомоги від 31.07.2020; копія звіту про обсяг наданих послуг від 02.09.2020; копія рахунку на оплату № 2 від 02.09.2020 року; копія квитанції від 02.09.2020; копія довідки № 29 від 02.09.2020 року; довідка про отримання гонорару адвокатом від 02.09.2020 року № 29.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що згідно Договору про надання правничої допомоги № 8 від 31.07.2020 року сторони домовились, що плата за надані адвокатом послуги встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг. Відповідно до акту наданих послуг від 02.09.2020 року загальна вартість наданих адвокатом послуг складає 30 000 грн. згідно переліку наданих послуг. Позивачем сплачено 30000 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією від 02.09.2020 року № 0.0..1. Відповідно до довідки від 02.09.2020 року № 29 адвокатом підтверджено сплату грошових коштів за надані послуги.

Як вже зазначалось вище, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Позивачем надано розрахунок витраченого адвокатом часу, згідно якого встановлена вартість послуг адвоката: за юридичний аналіз документів, наданих позивачем в розмірі 6000 грн, підготовка та подання адміністративного позову в розмірі 18000 грн, підготовка та подання заяви про усунення недоліків позовної заяви в розмірі 1000 грн, підготовка та подання клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн, підготовка та подання заяви про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції в розмірі 1000 грн та підготовка та подання клопотання по справі в розмірі 1000 грн. З урахуванням кількості витрачених годин, відповідно до звіту про обсяг наданих послуг від 02.09.2020 року, 1 година надання послуг адвоката коштує 1000 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих термінових адміністративних справи, по справі відбулось 1 судове засідання, в якому представник відповідача не брав участі. Предметом розгляду по цій справі є визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не знятті арешту, який накладено на все майно позивача, тому справа за позовом ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" не відноситься, на думку суду, до категорії складних справ. Враховуючи викладене, кількість витрачених годин: за юридичний аналіз документів - 6, за підготовку та подання адміністративного позову - 18, за подання клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції - 1, за подання клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу - 3, за подання клопотання про усунення недоліків позову - 1, подання клопотання - 1, є значно завищеною.

З системного аналізу подібних справ, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн є неспівмірними зі складністю справи, встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумності гонорару адвоката з обсягом наданих адвокатом послуг та затраченого часу.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності, у розмірі 3000 грн.

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 КАС України.

Суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 143, 248, 252 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Пушкінська, 15,Вознесенськ,Миколаївська область,568) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська протиерозійна станція" (вул. Виноградна, буд. 1, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 560) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень (три тисячі грн).

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Суддя В. В. Біоносенко