Справа № 140/1889/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/1889/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Шопік М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьк, за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Гаражного кооперативу "Будівельник" до Заборольської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Гаражний кооператив "Будівельник" звернувся в суд з позовом до Заборольської сільської ради про визнання протиправним та скасування пунктів 2, 3 рішення Заборольської сільської ради від 18.09.2019№25/42 про передачу гаражному кооперативу "Будівельник" в оренду земельної ділянки площею 0, 9571 га для колективного гаражного будівництва.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про доповнення підстав позовних вимог, обґрунтовані тим, що Гаражний кооператив «Будівельник», згідно державного акту на право постійного користування землею серії І-ВЛ №000897 від 12.06.1996, є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :03:001:5841 для колективного гаражного будівництва, що знаходиться за адресою: с. Великий Омеляник Луцького р-ну Волинської області. 18.09.2019 відповідачем прийнято рішення №25/42, яким, зокрема, у пунктах 2, 3 договору вирішено передати ГК «Будівельник» в оренду земельну ділянку площею 0,9571 га для колективного гаражного будівництва, визначену в п.1 цього рішення строком на 5 років та доручити Заборольському сільському голові Боярському В.Ф. укласти в установленому порядку з ГК «Будівельник» договір оренди землі, встановивши річну орендну плату за земельну ділянку у розмірі 5 відсотків нормативно-грошової оцінки.

Позивач не погоджується з рішенням Заборольської сільської ради від 18.09.2019 №25/42 в частині, що стосується передачі в оренду земельної ділянки та укладення договору оренди землі, вважає його протиправним та таким, що грубо порушує права та законні інтереси позивача, а відтак такими, що підлягає до скасування.

При цьому зазначає, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Станом на день прийняття оскаржуваного рішення право постійного користування землею на підставі державного акту на право постійного користування землею серії І-ВЛ №000897 від 12.06.1996 не припинено, відповідного рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 1, 27 га відповідачем не приймалося, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для передачі земельної ділянки в оренду та укладення договору оренди.

Крім того, зазначає, що відповідачем порушено право позивача на участь у розгляді питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що стосується його прав та інтересів, обмежено у праві надавати додаткові пояснення та матеріали.

У зв`язку із чим, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначене підготовче судове засідання на 15.04.2020.

08.04.2020 представником позивача подано заяву про попереднє визначення суми судового збору, у якому зазначено що детальний розрахунок за виконані роботи буде долучено до матеріалів справи за фактом підписання відповідного акту між позивачем та його представником.

Відповідач відзив у визначений судом строк не подав.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ухвалою суду від 27.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 17 серпня 2020 року.

17.08.2020 розгляд справи відкладено на 15:00 04.09.2020, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді.

В судове засідання 04.09.2020 представники сторін не з`явилися: представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, судовий розгляд справи проведено без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Гаражний кооператив «Будівельник» є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5841 для колективного гаражного будівництва, що знаходиться за адресою с. Великий Омеляник Луцького р-ну Волинської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії І-ВЛ №000897 від 12.06.1996, виданим на підставі рішення Луцької районної Ради народних депутатів від 23.04.1996 року №6/7 та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №50. (а.с.31-33)

Гаражний кооператив «Будівельник» звернувся до Заборольської сільської ради із клопотанням про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для земельної ділянки з кадастровим номером земельної ділянки :03:001:5841.

Розглянувши розроблену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та подане клопотання, Заборольською сільською радою прийнято рішення від 18 вересня 2019 року №25/42, яким вирішено:

1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ГК «Будівельник» для колективного гаражного будівництва, площею 0, 09571 га, що розташована в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:5841.

2. Передати ГК «Будівельник» в оренду земельну ділянку площею 0, 9571 га для колективного гаражного будівництва, визначену в п.1 цього рішення строком на 5 років.

3. Доручити Заборольському сільському голові Боярському В.Ф. укласти в установленому порядку з ГК «Будівельник» договір оренди землі, встановивши річну орендну плату за земельну ділянку у розмірі 5 відсотків нормативно-грошової оцінки.

4. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань містобудування, будівництва, земельних відносин, охорони природи та екології сільської ради ( Ковальчук С.І. ).

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням Заборольської сільської ради від 18.09.2019 №25/42 в частині, що стосується передачі в оренду земельної ділянки та укладення договору оренди землі, звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За змістом ч.1 ст.12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з приписами ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як встановлено судом, на час винесення рішення Луцької районної Ради народних депутатів від 23.04.1996 №6/7, на підставі якого ГК «Будівельник» було видано державний акт на право постійного користування землею, земельні правовідносини регулювалися Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 №561-ХІІ (далі - Кодекс від 18.12.1990 №561-ХІІ).

Зокрема, ст.7 Кодексу від 18.12.1990 №561-ХІІ передбачалося, що у постійне користування (без заздалегідь встановленого строку) земля могла надаватися кооперативним, громадським підприємствам, установам і організаціям.

Статтею 66 Кодексу від 18.12.1990 №561-ХІІ передбачала, що гаражно-будівельним кооперативам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів надаються у постійне користування земельні ділянки для житлового, гаражного і дачного будівництва, розмір яких установлюється відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації.

Законом України від 13.03.1992 №2196-XII Земельний кодекс Української РСР від 18.12.1990 №561-ХІІ було викладено в новій редакції.

Відповідно до ст.23 Земельного кодексу України Постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 №2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» було затверджено нову форму державного акта на право постійного користування землею. Підписував державний акт на право постійного користування землею Голова Ради народних депутатів, реєстрація проводилась в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

Статтями 22, 23 Кодексу від 18.12.1990 №561-ХІІ (чинного на час видачі державного акту) встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 №449 (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.10.2008 №926 та від 12.11.2008 №1019) установлено, що раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, що виникло до 01.01.2013, може посвідчуватись державними актами двох видів:

1) на право постійного користування землею

2) на право постійного користування земельною ділянкою.

В свою чергу, Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року №5- рп/2005 вказав, що ст.92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Згідно п.1 Перехідних положень Земельного кодекси України, який набрав чинності 01.01.2020, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення в дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Разом із тим, відповідно до ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

А тому, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, право Гаражного кооперативу "Будівельник" на постійне користування земельною ділянкою з кадастровим номером земельної ділянки :03:001:5841, згідно державного акту на право постійного користуванняземлею серії І-ВЛ №000897 від 12.06.1996, на момент прийняття рішення Заборольською сільською радою від 18.09.2019 №25/42 є чинним, не припиненим.

Крім того, як вбачається із відповіді Заборольської сільської ради від 10.02.2020 №175/1.11.2 рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 1, 27 га за ГК «Будівельник» у період з 2009 року по 2020 рік Заборольська сільська рада не приймала. (а.с.97)

Отже, жодних рішень щодо припинення права користування ГК «Будівельник» земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:5841, що знаходиться в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області, на момент прийняття Заборольською сільською радою оскаржуваного рішення від 18.09.2019 №25/42 не існує.

У постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №906/392/18, Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених Законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005.

Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади, чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному Законом.

За приписами ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст.141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Таким чином, оскільки ГК «Будівельники», який є землекористувачем земельної ділянки згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ВЛ №000897 від 12.06.1996 та рішення Луцької районної Ради народних депутатів від 23.04.1996 №6/7, право постійного користування земельною ділянкою якого не є припиненим, суд приходить висновку, що відсутні правові підстави для передачі земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5841, що знаходиться в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області в оренду та укладення договору оренди.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем відзив на позовну заяву не подано, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, згідно ст.159 КАС України, може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінуючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що Заборольською сільською радою, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положенням статті 77 КАС України, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного в частині рішення, а тому позовні вимоги Гаражного кооперативу "Будівельник" про визнання протиправним та скасування пунктів 2, 3 рішення Заборольської сільської ради від 18.09.2019 №25/42 про передачу гаражному кооперативу "Будівельник" в оренду земельної ділянки площею 0, 9571 га для колективного гаражного будівництва є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2102,00 грн., що був сплачений згідно квитанції від 20.02.2020. (а.с.9)

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3 рішення Заборольської сільської ради від 18.09.2019 №25/42 про передачу гаражному кооперативу "Будівельник" в оренду земельної ділянки площею 0, 9571 га для колективного гаражного будівництва.

Стягнути на користь Гаражного кооперативу "Будівельник" за рахунок бюджетних асигнувань Заборольської сільської ради судовий збір у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Гаражний кооператив "Будівельник", адреса: 45624, Луцький район, с. Великий Омеляник.

Відповідач: Заборольська сільська рада, адреса: 45623, Луцький р-н., с. Забороль, вул. Володимирська, 34А.

Суддя Ю.Ю. Сорока

Повний текст судового рішення складено 11.09.2020.