Справа № 401/1483/20
Суддя: Андріянова С. М.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 401/1483/20
Провадження № 2-а/401/58/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року місто Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий суддя - Андріянова С.М.

за участю секретаря судових засідань - Федоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області, лейтенанта поліції Дубини Костянтина Вікторовича про скасування постанови серії ЕАМ №2737122 від 25 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти ТОР батальйону УПП в Полтавській області, лейтенанта поліції Дубини Костянтина Вікторовича про скасування постанови серії ЕАМ №2737122 від 25 червня 2020 року.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що 25 червня 2020 року інспектором 1 батальйону 3 роти УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Дубиною Костянтином Вікторовичем було винесено постанову серія ЕАМ №2737122 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн. Відповідно до вказаної постанови, 25 червня 2020 року о 12 год. 19 хв. в м.Полтава, вул.Європейська, 157, керував ТЗ в складі з нп FRUEH AUF НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 перевозив небезпечний вантаж, а саме бензин та дизпаливо та не мав відповідно запису в товаротранспортних документах на перевезення порожньої неочищеної тари, а саме на 3 та 5 секції, порушив п.9.9, чим порушив постанову КМУ №30 ч.4 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню. Позивач посилається на те, що інспектор не роз`яснив йому права та обов`язки визначені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, не з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не ознайомив його з доказами правопорушення, не врахував обставини відповідно до ст.33 КУпАП, а також не надав жодних доказів того, що він має право здійснювати контроль за дотриманням вимог, що стосуються дорожнього перевезення небезпечних вантажів. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не було досліджено докази та не заслухано його пояснення, а після висловлення звинувачення відповідач пішов до патрульного автомобіля, де одноособово виніс постанову, чим порушив вимоги ст.278, 279 КУпАП. Крім цього зазначає, що у постанові відповідач вказує на порушення ним п.9.9 але не вказано чого саме, а також посилання відповідача на порушення вимог Постанови КМУ №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» жодним чином не стосується дорожнього перевезення небезпечних вантажів. На підставі викладеного просить суд скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою суду від 08 липня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, надано відповідачу 5 денний термін на подання відзиву, а в разі його подання, позивачу 5 денний термін для подання відповіді на відзив та 5 днів для подання заперечення в разі надходження відповіді на відзив та призначено розгляд справи на 20 липня 2020 року.

04 серпня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач зазначає, що він повністю заперечує проти задоволення позову. В обґрунтуванні посилається на те, що позивач порушив п.п. 22.5 Правил дорожнього руху та п.5.4.1.1.6.2.1 додатку А до ДОПНВ, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів. Зазначає, що на його вимогу позивачем було надано для перевірки товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів в кількості 6 шт., проте ТТН на перевезення палива в 3 і 5 секції цистерни водієм надано не було та повідомлено, що дані цистерни пусті, у зв`язку з чим ним було винесено оскаржувану постанову. Крім цього, посилання позивача на відсутність повноважень Національної поліції щодо перевірки перевезення небезпечних вантажів є необґрунтованим.

12 серпня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач у своєму відзиві посилається на порушення ним п.п. 22.5 Правил дорожнього руху та п.5.4.1.1.6.2.1 додатку А до ДОПНВ, про що не вказано у оскаржуваній постанові. Крім того, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджена належними доказами.

Дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі письмові докази, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що оскаржувану позивачем постанову ЕАМ №2737122 від 25 червня 2020 року винесено інспектором 1 батальйону 3 роти УПП в Полтавській області, лейтенантом поліції Дубиною Костянтином Вікторовичем.

Копію даної постанови у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціальних технічних пристроїв, ОСОБА_1 отримав 25 червня 2020 року, що підтверджується його підписом у постанові. До суду ОСОБА_1 звернувся 07 липня 2020 року, проте згідно відтиску штампа на конверті, позовну заяву здано на пошту 03 липня 2020 року, тому у відповідності до ч.9 ст.120 КАС України, строк звернення з позовом про оскарження постанови, що встановлений ст.289 КУпАП, ним не пропущено.

Згідно постанови серії ЕАМ №2737122 від 25 червня 2020 року, 25 червня 2020 року о 12 год. 19 хв. в м.Полтава, вул.Європейська, 157, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в складі з нп FRUEH AUF TF34T13RB н.з. НОМЕР_2 перевозив небезпечний вантаж, а саме бензин та дизпаливо та не мав відповідно запису в товаротранспортних документах на перевезення порожньої неочищеної тари, а саме на 3 та 5 секції, порушив п.9.9, чим порушив постанову КМУ №30 ч.4 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». (а.с.7)

Згідно товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів від 25 червня 202 року № 3807, 3808, 3809, 3810 , 3811, 3812, 25 червня 2020 року водій ОСОБА_1 здійснював автоперевезення вантажу, а саме паливо дизельне та бензин автомобільний. (а.с.8-13)

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відсутністю доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надіслав до суду відзив на позов, проте в підтвердження обґрунтованості та правомірності прийнятої постанови не надав жодних доказів.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні норми містяться в ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про Національну поліцію".

Суд зазначає, що предметом судового розгляду за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, ці правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 22.5 ПДР України, дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється за спеціальними правилами.

Пунктом 1 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 серпня 2018 року № 656 визначено, що ці Правила визначають порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів територією України здійснюється з урахуванням вимог додатків А, В до ДОПНВ та цих Правил (п. 4 Правил № 656).

Пунктами 4, 5 розділу III Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів визначено, що контроль за дотриманням вимог, що стосуються дорожнього перевезення небезпечних вантажів, покладається на підрозділи поліції, а в пунктах пропуску через державний кордон - на компетентні органи. Контроль здійснюється посадовою особою, що має відповідні повноваження, передбачені в посадових інструкціях, та пройшла спеціальне навчання (перепідготовку) з питань перевезення небезпечних вантажів.

Відповідно до ч.1 ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частина перша статті 132-1 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Частиною 1 ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, вказаними правовими нормами передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, що у відповідності до норм ст. 280 КУпАП повинен встановити поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.ст. 245, 246, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Разом з цим, відповідно до змісту ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, для правомірного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є наявність двох критеріїв: 1) належним чином зафіксований факт вчинення правопорушення та 2) додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частиною другою ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо(неупереджено); добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тощо.

Так, інспектором 1 батальйону 3 роти УПП в Полтавській області, лейтенантом поліції Дубиною Костянтином Вікторовичем при винесенні оскаржуваної постанови, зазначені вище вимоги виконані не були, оскільки під час її винесення належним чином не зібрано докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Крім цього, у оскаржуваній постанові відповідач посилається на порушення ОСОБА_1 пункту 9.9., проте не зазначено якого саме нормативно-правового акта, а також порушення ч.4 Постанови №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» без зазначення конкретного пункту вказаної постанови, що також є порушенням щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що посилання відповідача у своєму відзиві на порушення позивачем п.п. 22.5 Правил дорожнього руху та п.5.4.1.1.6.2.1 додатку А до ДОПНВ не відповідають вимогам законодавства, оскільки у оскаржуваній постанові посилання на порушення вказаних норм були відсутні, а за правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини та призначення адміністративного стягнення.

Також у матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження проходження посадовою особою, що винесла постанову у справі про адміністративне правопорушення, спеціального навчання (перепідготовки) з питань перевезення небезпечних вантажів і відповідних повноважень згідно посадової інструкції, як те передбачено розділом III п.5 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України за № 656 від 04.08.2018, при цьому сторонам у справі, судом було надано достатній строк для подання заяв по суті справи і відповідних доказів.

Факт наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення повинен підтверджуватись належними і допустимими у розумінні статті 251 КУпАП та статті 70 КАС України доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що відповідач на виконання вимог ч.1 ст.9, ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України не надав до суду будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для доведення правомірності оскаржуваної позивачем постанови від 25 червня 2020 року, в той час як у оскаржуваній постанові відповідач зазначає, що до постанови додається відео з відео реєстратора, а також не довів обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.286 КАС України, яка є спеціальною нормою до даних правовідносин, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.139 КАС України та ст.288 КУпАП витрати пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.132-1, 245-246, 251, 268, 283-284, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72-77, 194, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області, лейтенанта поліції Дубини Костянтина Вікторовича про скасування постанови серії ЕАМ №2737122 від 25 червня 2020 року - задовольнити повністю.

Постанову інспектора 3 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області, лейтенанта поліції Дубини Костянтина Вікторовича від 25 червня 2020 рокусерії ЕАМ №2737122 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.132-1 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення Світловодського міськрайонного суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Свердлівка Світловодського району Кіровоградської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Чигиринським РВ УМВС України в Черкаській області 31 березня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач: інспектор 3 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області, лейтенант поліції Дубини Костянтина Вікторовича, адреса: вул.Кременчуцька, 2В, с.Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751.

Головуючий суддя С.М. Андріянова