Справа № 640/11825/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Київ № 640/11825/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації

до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого Максима Глібовича

про визнання протиправними ді, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (вул. Гната Юри, 14-Б, м. Київ, 03148; ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого Максима Глібовича (вул. Виборзька, 32, м. Київ, 03056; ), в якому просить суд:

- визнати дії державного виконавця Бялого Максима Глібовича неправомірними;

- скасувати постанову державного виконавця Бялого Максима Глібовича про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2020 ВП № 61973615, в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 18 892 гривні (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 00 коп.).

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №759/12234/15-а та виконавчого листа виданого 08.12.2017 зобов`язано Управління здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 05.02.2012 по 01.12.2014, з урахуванням фактичних виплат. Разом з тим, рішення суду виконане Управлінням в межах наданих йому повноважень 26.02.2016, а саме, Управлінням підготовлено та відправлено розпорядження на виплату зазначеної допомоги до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для проведення виплат, про що повідомлено ОСОБА_1 та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби листом від 08.02.2018 № 2368/35-01/16. Виплату допомоги забезпечує Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Відповідно до Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Центр є державною установою, головним завданням якого є здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, а також підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та перерахунки розмірів грошової допомоги. Відтак, постанова державного виконавця Бялого Максима Глібовича про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2020 ВП № 61973615, в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 18 892 гривні є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2020 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження) та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі на подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Копія ухвали направлялася за юридичною адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була отримана відповідачем 10.07.2020, що підтверджується витягом з офіційного сайту «Укрпошта» за результатами пошуку за трекінговим номером.

У строк, встановлений частиною першою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі № 759/12234/15-а та виконавчого листа виданого 08.12.2017 Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації зобов`язано здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 05.02.2012 по 01.12.2014, з урахуванням фактичних виплат.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Бялого Максима Глібовича від 07.05.2020 відкрито виконавче провадження №61973615 з примусового виконання виконавчого листа №759/12234/15-а, виданого 08.12.2017 Святошинським районним судом м. Києва та постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 18 892, 00 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 18 892, 00 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон від 02 червня 2016 року №1404-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавців.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, зокрема, зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, обґрунтовуючи протиправність постанови державного виконавця Бялого Максима Глібовича про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2020 ВП № 61973615, в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 18 892 гривні (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 00 коп.), позивач зазначає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі № 759/12234/15-а виконане Управлінням в межах наданих йому повноважень 26.02.2016, а саме, Управлінням підготовлено та відправлено розпорядження на виплату на користь ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням» у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 05.02.2012 по 01.12.2014, з урахуванням фактичних виплат до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для проведення виплат, про що повідомлено ОСОБА_1 та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби листом від 08.02.2018 № 2368/35-01/1.

При цьому, позивачем зазначено, що виплату допомоги забезпечує Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду копію розпорядження від 26.02.2016 про виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 за період з 05.02.2012 по 01.12.2014 за підписом в.о. начальника управління Т.А. Шахрай, начальника відділу Добривечір С.В. та спеціаліста ОСОБА_2 .

Також, позивачем надано суду копії листів щодо повідомлення начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Воробйова О.В. та власне ОСОБА_1 про направлення зазначеного розпорядження до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву та не спростовано доводів позивача щодо виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №759/12234/15-а шляхом видання розпорядження від 26.02.2016.

Також, відповідачем не заперечуються доводи позивача відносно того, що відповідно до Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Центр є державною установою, головним завданням якого є здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, а також підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та перерахунки розмірів грошової допомоги.

Натомість, матеріали справи свідчать, що в подальшому відповідач звертався до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з вимогою про надання інформації стосовно проведення виплати заборгованості на користь ОСОБА_1 , що підтверджує факт обізнаності відповідача про видання позивачем необхідного розпорядження на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №759/12234/15-а ще в 2016 році.

Таким чином, на переконання суду, наведені обставини та відсутність заперечень з боку відповідача з приводу зазначеного вище, свідчать про фактичне виконання позивачем рішення Святошинського районного суду м. Києва, оскільки останнім було вчинено відповідні дії в межах компетенції, спрямовані на здійснення виплати ОСОБА_1 .

Обставин, які б свідчили про невиконання позивачем рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №759/12234/15-а відповідачем суду не наведено.

Відповідно до частини 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, оскільки матеріали справи свідчать, що позивачем було вчинено відповідні дії на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №759/12234/15-а ще в 2016 році, а постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61973615 було винесено лише 07.05.2020, суд приходить до висновку, що вказана постанова в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 18 892 гривні (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 00 коп.) є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (вул. Гната Юри, 14-Б, м. Київ, 03148; ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії державного виконавця Бялого Максима Глібовича щодо винесення постанови від 07.05.2020 ВП № 61973615 в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 18 892 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Бялого Максима Глібовича про відкриття виконавчого провадження від 07.05.2020 ВП № 61973615, в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 18 892 гривні (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа