Справа № 520/3310/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 520/3310/19
адміністративне провадження № К/9901/21125/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Жука А.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №520/3310/19 за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив:
визнати протиправними дії щодо неправильного нарахування і виплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна;
- зобов`язати відповідача правильно нарахувати і виплатити різницю між виплаченою сумою та належною (перерахованою) сумою для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року, як того вимагає пункт 1 розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.01.2018 №30 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився», а саме: відповідно до вартості предметів речового майна, визначеної в додатку № 1, пункті «б».
Позов обґрунтував тим, що після звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України та виключення зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення його не розрахували за не отримане речове майно, у зв?язку з чим у листопаді 2018 року він звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 у справі №520/9792/18 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати йому грошової компенсації замість належного до видачі речового майна та зобов`язано виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року, відповідно до довідки про вартість речового майна від 03.10.2018 №134. Відповідач перерахував на його рахунок суму у 43512,51 грн, вказану в довідці від 03.10.2018 №134, проте він не погоджується з вказаною сумою, оскільки за його власним підрахунком грошова компенсація має складати 71860,81 грн. Таким чином, на думку позивача, внаслідок неправильного розрахунку відповідачем суми грошової компенсації замість належного до видачі речового майна йому недоплачено 28348,30 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість, оскільки діям Харківського прикордонного загону щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного до видачі речового майна вже була надана оцінка судом при вирішенні справи №520/9792/18. При цьому право позивача на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна у повному обсязі реалізовано відповідачем шляхом виплати йому грошових коштів згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі, від 03 жовтня 2018 року №134, яка є єдиною підставою для нарахування відповідної компенсації.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2019 року скасовано рішення суду першої інстанції та закрито провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд апеляційної інстанції мотивував прийняте рішення про закриття провадження у справі тим, що заявлені позовні вимоги стосуються виконання судового рішення у справі №520/9792/18, тому позивач має звертатися до суду в порядку статей 382 і 383 КАС України з відповідними заявами щодо виконання судового рішення, а не пред?являти новий позов.
Верховний Суд постановою від 09 червня 2020 року скасував постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, а справу направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Верховний Суд обґрунтував своє рішення тим, що спірні правовідносини виникли не на стадії виконання рішення суду у справі №520/9792/18, яке на час пред?явлення цього позову (квітень 2019 року) не набрало законної сили, тому ОСОБА_1 не міг скористатись передбаченим статтею 383 КАС України правом на подання до суду першої інстанції заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених рішенням суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року без змін.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження військової служби (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено.
Отже, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, є справою незначної складності.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, розглянуту за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №520/3310/19 за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.В. Жук О.В. Калашнікова