Справа № 280/1607/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/1607/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.05.2020 (головуючий суддя Калашник Ю.В., повний текст рішення складено 06.05.2020)

у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу врахувавши стаж роботи з 31.10.2018 по 31.12.2018 та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією починаючи з 27.10.2018;

- зобов`язати відповідача перерахувати пенсію позивачу з урахуванням довідки про заробітну плату № 64 від 15.03.2019 починаючи з квітня 2012 року по грудень 2019 рік з урахуванням районних коефіцієнтів та північних надбавок та без застосування обмеження максимальним розміром заробітку починаючи з 27.10.2018.

Позов обґрунтовано тим, що 27.10.2016 перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058. Після призначення пенсії позивач продовжив працювати на посаді електрослюсаря у ТОВ "Дражник", що знаходиться за адресою: Магаданська область, місто Сусуман. Позивач зазначає, що продовживши працювати після призначення пенсії протягом більше 2-х років він набув 24 страхових місяців стажу, тому має право на перерахунок пенсії відповідно до законодавства України. 23.12.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Запорізькій області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідки №64 від 15.11.2019 про заробітну плату та стажу роботи, однак листом б/н та б/д відповідач зазначив що в Угоді "Про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружність Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 13 березня 1992 року визначено порядок призначення пенсій, тому перерахунок пенсії з урахуванням стажу та заробітку набутих після призначення пенсії на територіях інших держав не здійснюється. Оскільки після призначення пенсії з 27.10.2016 по 28.02.2019 позивач працював у ТОВ "Дражнік" та отримував заробітну плату з урахуванням надбавок, премій з якої було сплачено усі страхові внески у повному обсязі згідно із довідкою № 64 від 15.03.2019, то даний період роботи необхідно врахувати до страхового стажу та врахувати усю заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавок, оскільки з них також сплачувались страхові внески. Також відповідач не зарахував заробітну плату з урахуванням районних коефіцієнтів та північних надбавок за період з 01.04.2012 по 27.10.2016. Позивач вважає, має право на перерахунок пенсії з урахуванням стажу та заробітної плати з усіма надбавками за період з 01.04.2012 по 28.02.2019 відповідно до довідки №64 від 15.03.2019 та договору про працевлаштування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.05.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України, у зв`язку з чим правила щодо обчислення пенсії з урахуванням такого заробітку застосовуються з урахуванням двосторонньої міжнародної угоди, якою є Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993. Коефіцієнт та північні надбавки, які пов`язані з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами, не підлягають врахуванню до заробітку при обчислені пенсії позивача, який проживає та якому призначено пенсію на території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що оскільки після призначення пенсії з 27.10.2016 по 28.02.2019 він працював у ТОВ «Дражник» та отримував заробітну плату з урахуванням надбавок, премій, з якої було сплачено усі страхові внески повному обсязі згідно з довідкою № 64 від 15.03.2019, то даний період роботи необхідно врахувати до страхового стажу а врахувати усю заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту та північних надбавок, оскільки з них також сплачувались страхові внески. Також зазначає, що відповідач не зарахував заробітну плату з урахуванням районних коефіцієнтів та північних надбавок за період з 01.04.2012 по 27.10.2016. Таким чином, позивач зазначає, що має право на перерахунок пенсії з урахуванням стажу та заробітної плати з усіма надбавками за період з 01.04.2012 по 28.02.2019 відповідно до довідки № 64 від 15.03.2019 та договору працевлаштування.

До суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Також зазначає, що спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України.

В призначений день судового засідання, учасники справи, належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивачем надіслано до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.10.2016 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058.

У період з 04.04.2012 по 31.12.2018 позивач працював на посаді електрослюсаря у ТОВ "Дражник", що знаходиться за адресою: Магаданська область, місто Сусуман, про що свідчить довідка № 64 від 15.03.2019 (а.с. 12).

23.12.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою в якій просив здійснити перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи та заробітної плати з районними коефіцієнтами та північними надбавками на підставі довідки №64 від 15.03.2019 (а.с. 8).

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області б/н б/д позивача повідомлено, що відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їхніх сімей здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають. В Угоді визначено, зокрема, порядок призначення пенсій громадянам держав - учасниць СНД. Таким чином, перерахунок пенсії з урахуванням стажу і заробітної плати, набутих після призначення пенсії на території інших держав - учасниць, в Угоді не передбачено. Враховуючи вищезазначене, права на перерахунок з урахуванням стажу і заробітної плати, набутих після призначення пенсії на території Російської Федерації відсутнє (а.с. 9).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносини слід застосовувати норми Конституції України, норми Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, норми Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Предметом даного спору є протиправність/правомірність відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача, який продовжив працювати після призначення пенсії на території Російської Федерації протягом 24 місяців.

Відповідач вважає, що спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України.

Водночас, позивач вважає, що він має право на перерахунок пенсії у в`язку з набуттям трудового стажу, оскільки продовжив працювати після призначення пенсії протягом 2-х років тому набув 24 страхових місяців стажу, у зв`язку з чим має право на перерахунок пенсії відповідно до законодавства України.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачу ( ОСОБА_1 ) призначена з 27.10.2016 пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058. Після призначення пенсії (з 27.10.2016 року) позивач продовжив працювати протягом 2-х років на посаді електрослюсаря у ТОВ "Дражник", що знаходиться за адресою: Магаданська область, місто Сусуман.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Слід взяти до уваги частини 3 та 4 вказаної статті, згідно яких зазначено, пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Отже, пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за межами України, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Вказане дає підстави для висновку, що громадяни України, що проживають за межами України, не можуть бути обмежені в своїх правах на отримання пенсії в Україні (чи перерахунок пенсії).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про пенсійне забезпечення" передбачає не лише право на призначення пенсії, а також право громадянина України на перерахунок пенсії. Водночас, вказаний Закон, не обмежує громадян України, що проживають за межами України, у праві на перерахунок пенсії.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV також передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Отже дія цієї угоди розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди. Таким чином, норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-IV) без обмежень розповсюджуються на громадян України, що набули трудовий стаж на території держав-учасниць вказаної Угоди.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 6 цієї Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Отже трудовий стаж, набутий громадянином України на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, не може бути обмежений або не визнаний Україною.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необидне зазначити, що статтею 3 вказаної Угоди (від 13 березня 1992) також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Ця норма дає підстави для висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії та зазначаючи, що внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України припустився помилки, оскільки статтею 3 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення, при цьому, взаємні розрахунки не проводяться,

Таким чином, Україна проводить зарахування страхового стажу, набутого на території держав, з якими укладено двосторонні Угоди за принципом пропорційності, на підставі одержаних від іншої сторони формулярів про підтвердження цього стажу (працівник сплачує внески в державі де працює).

Колегія суддів апеляційної інстанції піддає критиці висновок відповідача, що спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України.

На думку колегія суддів апеляційної інстанції такий висновок відповідача не відповідає нормам пенсійного законодавства України та, зокрема, нормам Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 і Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, а також Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) та Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення» від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

За приписами статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу (враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав-учасниць Угоди).

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. При цьому з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для перерахунку пенсії, період після призначення пенсії не підлягає виключенню згідно із абзацом третім частини першої статті 40 цього Закону.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менше ніж 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії провадиться не раніше як через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, продовжуючи працювати, набув стажу, достатнього для призначення пенсії відповідно до частини 1 статті 28 цього Закону, то за заявою пенсіонера провадиться відповідний перерахунок пенсії, незалежно від того, скільки часу минуло після призначення пенсії при неповному стажі, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу з 27.10.2016 року призначена пенсія за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) та на підставі Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення» від 15 січня 1993 року, отже, норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) без виключення розповсюджуються на позивача.

Після призначення пенсії позивач продовжив працювати з 27.10.2016 року по 31.12.2018 (т.т. протягом 2-х років) на посаді електрослюсаря у ТОВ "Дражник", що знаходиться за адресою: Магаданська область, місто Сусуман (Російська Федерація).

Натомість, при зверненні позивача до відповідача про перерахунок пенсії із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням стажу та заробітної плати, здобутих після призначення пенсії (а.с. 8), за результатом розгляду цієї заяви відповідач відмовив у такому перерахунку, вважаючи, що страховий стаж та заробіток, здобуті після призначення пенсії на території іншої держави не можуть бути враховані, оскільки внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України.

На думку колегія суддів апеляційної інстанції позбавлення громадянина України права на перерахунок пенсії є непропорційним втручанням держави в право особи вільно володіти своїм майно, що захищається Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач після призначення пенсії за віком, здобувши більш ніж 24 місяця додаткового страхового стажу, набув право на перерахунок пенсії, і тому право позивача на перерахунок пенсії підлягає захисту.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що положення частини 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не містять застережень щодо заробітку та стажу, здобутих у інших державах, а їх урахування при призначенні й виплаті пенсії в розглядуваному випадку врегульовано Тимчасовою Угодою між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення» від 15 січня 1993 року та Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Слід зазначити, що така ж позиція була висловлена при розгляді подібної справи Вищим адміністративним судом України у справі №К/800/65871/14 (ухвала від 20.08.2015 року).

Таким чином, оскільки норми законодавства України надають підстави для перерахунку пенсії якщо особа після призначення пенсії відпрацювала 24 місяці, то зазначене свідчать про наявність підстав для перерахунку пенсії позивача.

При цьому, дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії з обґрунтуванням того, що спірний період роботи позивача не є страховим в розумінні Закону №1058, оскільки набутий не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України - є неправомірними.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає доцільним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 23.12.2019 з урахуванням висновків суду.

Також слід зазначити, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має правові підстави роз`яснити особі, в якій формі має бути подана заява про перерахунок пенсії та які документи слід надати до заяви (копії чи оригінали). Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень, може зробити певні перевірки, надіслати запити та ін.

Так, згідно частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із пунктом 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, пенсійний орган не позбавлений можливості здійснити перевірку поданих позивачем документів для перерахунку пенсій, зокрема щодо наявності/відсутності страхового стажу позивача за час роботи у ТОВ «Дражник» (Російська Федерація), в тому числі, шляхом здійснення відповідних запитів до підприємства, на якому працював позивач та до відповідних державних органів.

В силу статті 11 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, в частині вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача про відмову у перерахунку пенсії за 2 роки трудового стажу, набуті в РФ після призначення пенсії - підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно переглянути заяву позивача урахуванням висновків цього рішення суду.

Водночас, в цій частині позовних вимог колегія суддів апеляційної інстанції виходить за межі позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Виходячи за межі позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в прохальній частині позову позивач ставить вимоги, зазначаючи про зобов`язання відповідача врахувати стаж роботи з 31.10.2018 року по 31.12.2018 року (тобто за 2 місяці), однак згідно мотивувальної частини позову, апеляційної скарги та матеріалів справі позивач бажає здійснити перерахунок пенсії за 2 роки, відпрацьовані в РФ після призначення пенсії, а не за 2 місяці.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача перерахувати пенсію позивачу з урахуванням довідки про заробітну плату №64 від 15.03.2019 починаючи з квітня 2012 року по грудень 2019 рік з урахуванням районних коефіцієнтів та північних надбавок та без застосування обмеження максимальним розміром заробітку починаючи з 27.10.2018, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, відповідно до трудового договору від 31.10.2015 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ТОВ «Дражник» (Російська Федерація) на посаду електрослюсара, довідка № 64 від 15.03.2019 містить відомості про заробітну плату позивача в Російській Федерації (а.с.10-13).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року Законом СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною 3 статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ні Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-IV), ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.

Слід зазначити, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, регулює питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії, тому цей нормативний документ не вирішує питання включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.

Виходячи з наведеного відсутні підстави щодо включення районних коефіцієнтів та надбавок за період роботи позивача на Крайній Півночі.

Тому в цій частині позовних вимог (урахування районних коефіцієнтів та північних надбавок) колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення вимог.

Такого ж висновку щодо не урахування районних коефіцієнтів та північних надбавок дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постановах; від 05.06.2018 року (справа №348/1660/16-а ), від 26.09.2018 (справа №671/86/15-а), від 20.12.2018 (справа 345/4049/16-а), від 06.02.2020 (справа №348/2381/16-а).

Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, колегія суддів апеляційної інстанції частково задовольняє позовні вимоги, та зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 23.12.2019 у зв`язку з відпрацюванням позивачем 2-х років після призначення пенсії; в задоволенні інших вимог - відмовити.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати розгляду справи, характер спірних відносин судові витрати розподілу не підлягають.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.05.2020 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 при відпрацюванні ним 24-х місяців після призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 23.12.2019 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили 02.09.2020 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 02.09.2020.

Повний текст постанови виготовлено 09.09.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова