Справа № 260/2939/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 вересня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2939/20

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління МВС України в Закарпатській області про визнання протиправними і незаконними дій службових осіб, визнання незаконним, недійсним та скасування наказу, поновлення на службі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружний адміністративного суду з позовною заявою до Управління МВС України в Закарпатській області, в якій просить: « 1. Поновити строк звернення до суду. 2. Визнати протиправними і незаконними дії службових осіб Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області щодо погодження і підписання наказу Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 06.11.2015 за № 257о/с. 3. Визнати незаконним і недійсним наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області () від 06.11.2015 за № 257о/с з моменту його підписання. 4. Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області () скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 06.11.2015 за № 257о/с. 5. Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області () поновити ОСОБА_1 , державного службовця 11 рангу, слідчого управління УМВС України в Закарпатській області з 06.11.2015 на посаді з якої позивача було звільнено, або на рівнозначній посаді в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області. 6. Справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження».

Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними та поновлення такого. Заяву мотивує тим, що 10.11.2015 року в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області мною ОСОБА_1 отримано витяг наказу УМВС від 06.11.2015 за № 257 о/с «По особовому складу» у якому зазначено, що згідно з пунктом 8 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 , державного службовця 11 рангу, слідчого слідчого управління УМВС України в Закарпатській області, звільнено у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників, з 06 листопада 2015 року. У витязі з наказу старшим інспектором з особливих доручень відділу комплектування та проходження служби УКЗ УМВС України в Закарпатській області підполковником міліції Гричкою Ю.І. зазначено, що даний наказ підписаний начальником полковником міліції ОСОБА_2 . Разом з тим 06.09.2020 при ознайомленні позивача з відомостями викладеними у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/290/19 позивачу стало відомо, що у листі № 24-П/106/05/5-2018 від 17.05.2018 року за підписом голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Пеняка І.І., та у відзиві на позовну заяву позивача ОСОБА_3 за підписом представника УМВС області за довіреністю Яблонського О.О. зазначено, що з 06.11.2015 року міліція як державний орган припинила свої функції, завдання, діяльність та в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області скорочені всі посади, а щодо самого Управління як юридичної особи розпочато процедуру ліквідації. Враховуючи зазначені обставини, позивач переконана, що наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області по особовому складу від 06.11.2015 за № 267 о/с погоджений та підписаний особами, посади яких скорочені і не являється легітимним, законним і дійсним.

Про вищевказані факти позивачу стало відомо 06.09.2020 у зв`язку з чим вважає, що пропущений нею строк звернення до суду слід поновити.

Дослідивши позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до суду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина 2 стаття 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши подану заяву суддя приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Приписами ч. 3 ст. 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У цій статті містяться терміни дізналася та повинна була дізнатися, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

В поданій заяві позивач вказує, що дізналась 06.09.2020 року про те, що з 06.11.2015 року міліції як державний орган припинила свої функції, завдання, діяльність та в Управлінні Міністерства внутрішніх справи України в Закарпатській області скорочені всі посади, а щодо самого Управління як юридичної особи розпочато процедуру ліквідації.

Адміністративний позов зареєстрований 07.09.2020 р. за вхід. № 17556.

Суддя не приймає визначену заявником підставу, у заяві як поважну причину пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

По перше: позивач до звільнення займала посаду державного службовця 11 рангу, слідчого слідчого управління УМВС України в Закарпатській області.

Отже, позивача має достатній професійний досвід та юридичну обізнаність.

Факт, на який посилається позивач у своїй заяві, є загальновідомим.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа Безруков проти Росії, п. 34).

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа Салов проти України), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа Сутяжник проти Росії, п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;

2) поведінку заявника;

3) поведінку державних органів;

4) перевантаження судової системи;

5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З огляду на викладене суддя вважає необгрунтованими визначені заявником підстави, у заяві, як поважні причину пропуску строку звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, вказані позивачем для поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, визнані судом неповажними, суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу десятиденного терміну для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити інші підстави для його поновлення.

Згідно п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Судом встановлено, що позивач в позовній заяві не зазначив свій реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача.

Згідно з ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин адміністративний позов належить залишити без руху. Недоліки повинні бути усунені позивачем шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, в якій зазначити інші підстави для його поновлення, та зазначити свій реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 294 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління МВС України в Закарпатській області про визнання протиправними і незаконними дій службових осіб, визнання незаконним, недійсним та скасування наказу, поновлення на службі - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Я. М. Калинич