Справа № 120/4474/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2020 р. Справа № 120/4474/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області (далі - позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення штрафу від 17.08.2020 року ВП № 60995562.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані протиправністю, на думку позивача, постанови державного виконавця від 17.08.2020 року ВП № 60995562 про накладення штрафу на боржника в сумі 5100,00 грн. за невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року в адміністративній справі № 120/2575/19-а. Позивач зазначає, що невиконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром відбулося з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки кошти з Державного бюджету на ці цілі не були виділені. Позивач вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Також позивач вказує на те, що Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області добровільно здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром, внаслідок чого розмір пенсії склав: з 01.03.2017 - 12956,53 грн; з 01.03.2018 - 17759, 53 грн; з 01.03.2019 - 17759,48 грн та з 01.03.2020 - 17559,48 грн.

Згідно з протоколом від 13.03.2020 року за період з 01.03.2017 по 15 жовтня 2019 року ( до набрання рішенням законної сили ) стягувачу нараховано - 82240,98 грн. Виплата донарахованих сум здійснюється стягувачу в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, який діяв на дату набрання чинності судовим рішенням у справі № 120/2575/19-а. В той же час, на переконання позивача, скасування з 22.07.2020 року в судовому порядку п. 1, 2 Порядку № 649 не покладає обов`язку на Головне управління ПФ щодо здійснення ОСОБА_1 одночасної виплати нарахованих сум та не впливає на виконання судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 , оскільки правовідносини між сторонами виникли в період дії вказаного Порядку.

Крім того, позивач зазначає, що державний виконавець у вимозі від 03.08.2020 року стверджує, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 не проведено з 15.10.2019 та у 2020 році.

Позивач вважає таке твердження хибним, оскільки з 15.10.2019 року виплата пенсії стягувачу проводиться без обмеження максимальним розміром в сумі - 17759,53 грн.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2019 року у справі №120/2575/19-а надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії стягувана без обмеження її максимальним розміром саме з 01.03.2017, тобто предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром при здійсненні подальших перерахунків, дане питання не розглядалось і, відповідно, рішення не несе таких зобов`язань. Насправді зобов`язання має закінчену дію, а саме, «здійснити виплату», що суттєво впливає на зміст резолютивної частини.

З огляду на це, Головним управлінням застосовано норми абзацу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 08 липня 2011 року №3668 « Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи ».

Таким чином, позивач вважає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року в справі № 120/2575/19-а виконано ним в межах покладених судом зобов`язань, про що письмово повідомлено відповідача. На підставі викладеного позивач просить задовольнити адміністративний позов.

Ухвалою суду від 02.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання на 10.09.2020 року. Крім того, даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Також, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 60995562.

На виконання вимог суду від відповідача надійшли витребувані судом докази, а також відзив на позовну заяву від 09.09.2020 року, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що дії державного виконавця при прийняті оскаржуваної постанови, а також сама постанова від 17.08.2020 року про накладення штрафу є такими, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. Зауважує, що оскільки боржником рішення Вінницького окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 120/2575/19-а в частині виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром не виконано в повному обсязі без поважних причин, тому державним виконавцем 17.08.2020 року було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у відповідності до статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому відповідач вважає, що посилання позивача на те, що судом при прийнятті рішення у справі №120/2575/19-а не досліджувалось та не вирішувалось питання щодо виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром у майбутньому, є хибними, оскільки в мотивувальній частині рішення суду від 12.09.2019 в справі №120/2575/19-а це питання досліджено та зазначено, що згідно з абз. «в» п. 7 Порядку у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Із наведеного слідує, що законодавством передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня. В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Крім того, пунктом другим розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 -VIII від 24.12.2015 визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року. Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена ще у 1993 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» від 21.07.1992 за №418, суд прийшов до висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011, є неправомірним.

Таким чином, на думку відповідача, залишення розміру пенсії ОСОБА_1 на рівні 2018 року без подальшого проведення перерахунку з 01.03.2019, 01.03.2020 є безпідставним та є грубим порушенням норм діючого законодавства при виконанні рішення суду.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про накладення штрафу від 17.08.2020 №60995562 в сумі 5100 гри. була винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

10.09.2020 року від третьої особи - ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що вважає дії позивача щодо обмеження його пенсії максимальним розміром протиправними. Так пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-УІ від 08.07.2011 передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, пунктом другим розділом II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24.12.2015 визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016.

Таким чином, обмеження Пенсійним фондом розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 із посиланням на норми пенсійного законодавства, які на нього не поширюються, є неприпустимим, а тому дії пенсійного фонду щодо застосування обмеження граничного розміру пенсії ОСОБА_1 , на думку третьої особи ( стягувача), є протиправними.

У судовому засіданні 10.09.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити повністю, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи відзиву на позов.

Третя особа проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи викладенні у його письмових поясненнях.

В судовому засіданні 10.09.2020, заслухавши усні пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні оголошено перерву в межах строків розгляду справи, передбачених ч. 4 ст. 287 КАС України, в зв`язку з закінченням робочого часу та приймаючи до уваги, що в даній категорії справ суд складає та проголошує повне судове рішення. Наступне судове засідання призначено на 14:00 11.09.2020 року.

В судове засідання 11.09.2020 представники сторін та третя особа не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання. Проте подали заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, подальший розгляд справи здійснювався судом в письмовому провадженні.

Заслухавши в судовому засіданні 10.09.2020 року усні пояснення представників сторін та третьої особи, з`ясувавши їх доводи, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року в справі № 120/2575/19-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року без обмеження її максимальним розміром до виплати та з урахуванням уже виплачених сум.

23.10.2019 року судом в зазначеній справі видано виконавчий лист.

На підставі вказаного виконавчого документа, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Плахотнюк Н.Ю. від 17.01.2020 року, відкрито виконавче провадження ВП № 60995562 щодо виконання судового рішення та надано боржнику строк (протягом 10 робочих днів) для надання відповіді та документального підтвердження щодо виконання рішення суду.

У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження 28.01.2020 року ГУ ПФУ у Вінницькій області направлено на адресу державного виконавця лист № 0200-0802-5/1787 щодо виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, в якому зазначено, що ГУ ПФУ у Вінницькій області добровільно виконано рішення суду в справі № 120/2575/19-а, яке набуло законної сили, з урахуванням Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою КМУ №649 від 22.08.2018. Також зазначено, що доплата в сумі 63699,07 за період з 01.03.2017 по жовтень 2019 року буде проведена у відповідності до «Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року.

Як додаток до листа, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано перерахунок розміру пенсії стягувача, розрахунок на доплату пенсії та витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, щодо внесення судової справи №120/2575/19-а від 12.09.2019 до зазначеного реєстру.

Відтак Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, що ним вжито всіх можливих заходів у відповідності до чинного законодавства щодо виконання судового рішення на користь ОСОБА_1 , в зв`язку з чим управління просило закінчити виконавче провадження.

11.02.2020 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із письмовою заявою, в якій повідомив про те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/2575/19-а від 12.09.2019 виконано не в повному обсязі, а саме вказує, що наразі пенсія йому виплачується з обмеженням максимального розміру, а саме 16380 грн, замість 22161,52 грн.

14.02.2020 року на адресу органу пенсійного фонду надіслано вимогу державного виконавця №3246/4.3-22/9 щодо виконання рішення суду, поставлено ряд запитань, зокрема «Чому ОСОБА_1 наразі виплачується пенсія з обмеженням максимальним розміром?», та зобов`язано надати документальне підтвердження щодо повного виконання рішення суду в справі №120/2575/19-а.

Листом від 28.02.2020 за №0200-0802-5/2517 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило державного виконавця, що на виконання рішення суду управлінням проведено перерахунок пенсії стягувача за період з 01.03.2017 по 14.10.2019. Розмір пенсії з 01.03.2017 - 12956,53 грн., з 01.03.2018 - 17759,48 грн., з 01.03.2019 - 14970 грн., з 01.07.2019 - 15640 грн.

Також боржник зазначив, що предметом оскарження у справі №120/2575/19-а було обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.03.2017, тобто ті порушення, які існували на момент розгляду справи по суті. Обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром по проведеному перерахунку з 01.03.2019 заявником не оскаржувалось та не розглядалось в судовому засіданні.

Відтак боржник вважає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 №120/2575/19-а виконано в повному обсязі в межах зобов`язань покладених судом.

Також зазначено, що починаючи з 01.03.2019 року розмір виплачуваної пенсії стягувача має проводитись з урахуванням перерахунку, проведеного на виконання пп. «в» п.7 Порядку №418 та з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого Законом №3668, тому за період виконання з 01.03.2019 року по 14.10.2019 року відсутня різниця між нарахованою та отриманою пенсією.

03.03.2020 року на адресу органу пенсійного фонду надіслано вимогу державного виконавця №4059/2.3-22/9 щодо виконання рішення суду, в якому державний виконавець зазначає про безпідставність тверджень боржника, що кінцевою датою виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром слід вважати лютий 2019 року, вказує, що боржником не зазначено, яка сума доплати підлягає виплаті ОСОБА_1 з 01.03.2019 по 16.10.2019 та ставить запитання: «На підставі якого нормативного правового документу пенсійним фондом зменшено розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії з 17759,48 грн на 14970 грн». Також зобов`язано надати документальне підтвердження щодо повного виконання рішення суду у справі №120/2575/19-а, із наданням обґрунтованої відповіді причин не проведення перерахунку пенсії за 2019 та 2020 та зменшення її розміру.

Листом від 17.03.2020 за №0200-0802-5/11544 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило державного виконавця, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року в справі № 120/2575/19-а добровільно виконане боржником до відкриття виконавчого провадження.

Також зазначено, що 28.08.2018 року набрала законної сили постанова Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Вказаний Порядок стосується виплати заборгованості з пенсій на виконання судових рішень, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Закону України «Про гарантії держави щодо судових рішень». Доплата за період з 01.03.2017р. до 15.10.2019р. в сумі 82240,98 грн. відповідно до рішення суду буде виплачуватись відповідно до Порядку після взяття судових рішень на облік у окремому реєстрі та після прийняття відповідно рішення Комісією Пенсійного фонду України з питань погашення зазначеної заборгованості.

Державним виконавцем 13.05.2020 року винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні. Зокрема, перед спеціалістом поставлено питання про надання письмового висновку щодо правильності та повноти проведення ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахунку пенсії відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2020 та надання відповіді, чи виплачується наразі щомісячно пенсія стягувачу з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром.

Відповідно до звіту спеціаліста від 04.06.2020 року вказано, що з 01.03.2019 року боржник продовжує обмежувати розмір пенсії стягувача. Оскільки обмежений розмір пенсії складає 14970 грн і є меншим, ніж розмір пенсії виплачений в попередньому місяці, виплата продовжується в сумі 17759,52 грн.

03.07.2020 року державним виконавцем на адресу органу пенсійного фонду надіслано вимогу державного виконавця №6834/2.3-22/9 щодо виконання рішення суду, зокрема надання документального підтвердження щодо повного виконання рішення суду у справі №120/2575/19-а.

Листом від 13.08.2020 за №0200-0802-5/37035 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило державного виконавця, що Головне управління листами від 28.01.2020 року №0200-0802-5/1787, від 28.02.2020 №0200-0802-5/7517, від 17.03.2020 року №0200-0802-5/11544 повідомляло державного виконавця про виконання рішення суду в добровільному порядку та надавало підтверджуючі документи, а саме рішення №69, виплатний протокол №69 та витяг з Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року у справі №120/2575/19-а, яке набрало чинності 15.10.2019 року, проведено перерахунок пенсії стягувачу без обмеження максимальним розміром починаючи з 01 березня 2017 року. Твердження державного виконавця, що перерахунок пенсії не проведено з 15.10.2019 та 2020 року є хибним, оскільки позивач дотепер отримує пенсію в сумі 17759,52 грн., встановлену на виконання рішення суду без обмеження. Щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром при здійсненні подальших перерахунків, дане питання судом не розглядалось і, відповідно, рішення не несе таких зобов`язань. Насправді зобов`язання має закінчену дію, а саме, «здійснити виплату», що суттєво впливає на зміст резолютивної частини.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Плахотнюк Н.Ю. від 17.08.2020 року в рамках виконавчого провадження № 60995562 накладено на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штраф у розмірі 5100 грн., в зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин, і зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із винесеною постановою про накладення штрафу від 17.08.2020 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржувана постанова від 17.08.2020 року про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. винесена відповідачем на підставі статей 63, 75 Закону № 1404-VIII саме із мотивів невиконання судового рішення без поважних причин, а саме, що з 01.03.2019 року боржник продовжує обмежувати розмір пенсії стягувача виплачуючи її з 01.03.2019 в сумі 17759,52 грн. замість, відповідно, 22161,52 грн з 01.03.2019 року та 26242,05 з 01.03.2020 року.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2019 №120/2575/19-а надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром саме з 01.03.2017, тобто, на думку боржника, предметом розгляду у даній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром при здійсненні подальших перерахунків, дане питання судом не розглядалось і, відповідно, рішення не несе таких зобов`язань. Насправді зобов`язання має закінчену дію, а саме, «здійснити виплату», що, на думку пенсійного фонду, суттєво впливає на зміст резолютивної частини рішення.

Щодо вказаних доводів позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до прийнятого Вінницьким окружним адміністративним судом рішення від 15.09.2019 в справі №120/2575/19-а та виданого на його виконання виконавчого листа зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року без обмеження її максимальним розміром до виплати та з урахуванням уже виплачених сум.

Як видно зі змісту виконавчого документу в ньому не зазначено, що пенсію без обмеження її максимальним розміром ОСОБА_1 слід виплачувати лише до 01.03.2019 року; виконавчий документ не містить кінцевої дати виплати, а лише зазначено початок строку - з 01.03.2017 року.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

При цьому суд зауважує, що боржник - ГУ ПФУ у Вінницькій області не звертався до суду з відповідною заявою, а також не звертався і з заявою щодо встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі протоколами перерахунку пенсії, з 01.03.2019 року боржник продовжує обмежувати розмір пенсії стягувача виплачуючи її з 01.03.2019 в сумі 17759,52 грн. замість, відповідно, 22161,52 грн з 01.03.2019 року та 26242,05 з 01.03.2020 року.

Зазначений факт не заперечувався і представником позивача в судовому засіданні.

За наведених обставин, суд наголошує, що довільне трактування боржником судового рішення ( як резолютивної, так і мотивувальної частини ), у спосіб вигідний органу пенсійного фонду, не є поважною причиною невиконання рішення суду.

При цьому суд зауважує, що посилання позивача в позовній заяві на практику Європейського суду та національних судів, в рішеннях яких зазначається, зокрема, що «подальша доля судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни» є недоречним, оскільки представником пенсійного фонду в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини в справі №120/2575/19 - а, з моменту прийняття рішення від 12.09.2019 року та по теперішній час не відбулось змін, які б по іншому регулювали відносини.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що рішення суду не виконано ним в повному обсязі з поважних причин, за відсутності реальної можливості його виконання, в тому числі фінансової. А довільне трактування судового рішення та самовільне визначення боржником способу та порядку його виконання не можуть визнаватися поважними причинами.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у сукупності з наведеними законодавчими нормами, суд доходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу державним виконавцем дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» і рішення суб`єкта владних повноважень відповідає критеріям правомірності, закріпленим в ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи викладене адміністративний позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір не присуджується.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028);

3-я особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанову складено в повному обсязі та підписано 11.09.2020.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна