Справа № 160/6803/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 року Справа № 160/6803/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
23.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 14.11.1996 року по 18.05.1998 року та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.07.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
31.07.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що період проходження позивачем військової служби з 06.11.1996 по 18.05.1998 року не враховано до пільгового стажу у зв`язку з тим, що в довідці від 25.01.2019 року №49, виданої ВСП «Шахтоуправління» Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в період з 01.11.1996 по 06.11.1996 року у позивача відсутні спуски в шахту та оплата не здійснювалася. У зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
03.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
25.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням від 15.10.2019 року відділ з питань перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовив ОСОБА_1 в призначені пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».

Також в рішенні зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. В трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, в такому разі стаж підтверджується уточнюючою довідкою підприємства. ОСОБА_1 надана уточнююча довідка №49 від 25.01.2019р. для підтвердження пільгового стажу за період з 12.08.1996р. по 06.11.1996р. та з 26.07.2010р. по 25.01.2019р. Підприємством ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», зазначено, що в період з 01.11.1996р. по 06.11.1996р. відсутні спуски в шахту, оплату не здійснювали.

Окрім цього повідомлено ОСОБА_1 про те, що станом на 25.01.2019 року підтверджено трудового стажу 22 роки 9 місяців 2 дні, додаткових років за список 1 - 19 років, пільгового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості по професіям затверджених постановою КМ України від 31.03.1994 року №202 (з урахуванням взаємозаліку професій) 23 роки 6 місяців 8 днів. Станом на 25.01.2019 року, згідно наданих документів, не виконані умови жодної статті.

Також зазначено, що для визначення права на пенсію відповідно до ч.3 ст.114 розділу Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» немає законних підстав враховувати військову службу за період з 14.11.1996 по 18.05.1998, оскільки строковій військовій службі передувала робота на поверхні.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати відповідне рішення від 15.10.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового підземного стажу, періоди служби ОСОБА_1 , який дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме період з 14.11.1996 року по 18.05.1998 року - службу в армії. Загалом строк служби складає - 1 рік 6 місяців 4 дні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст.114 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з моменту звернення до контролюючого органу з заявою про призначення пенсії від 25.01.2019 року.

23.03.2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.10.2019р. про відмову ОСОБА_1 , в призначені пенсії за віком відповідно до п.3 ст.114 розділу XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 25.01.2019р.,з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ).

В порядку виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року, відділом з питань перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 30.04.2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».

Відмова обґрунтована тим, що відповідно до довідки виданої підприємством ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» №49 від 25.01.2019 року період роботи з 01.11.1996 року по 06.11.1996 року зараховано до загального стажу.

Зарахувати до пільгового стажу означений період неможливо, у зв`язку з тим, що не виконано норми статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому і час строкової військової служби зараховано до загального стажу.

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Суд звертає увагу, що спірним питанням в даній справі є правомірність не зарахування позивачу до пільгового стажу періоду роботи з 01.11.1996 року по 06.11.1996 року, та як наслідок правомірність не зарахування служби в армії до пільгового стажу у період з 06.11.1996 по 18.05.1998 року.

Суд дійшов такого висновку, враховуючи висновки, викладені в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року у справі №160/554/20, оскільки в даному рішенні було наголошено, що оскаржуване рішення від 15.10.2019р. про відмову ОСОБА_1 , в призначені пенсії за віком відповідно до п.3 ст.114 розділу XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», не містило відомостей щодо врахування або неврахування періоду роботи з 01.11.1996 року по 06.11.1996р., до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно зі ст. 14 Законами України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік.

Відповідно до статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з відсутністю певних відомостей в уточнюючій довідці є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день під землею, на посадах, які відносяться до списку № 1, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що позивача зокрема з 21.10.1996 року переведено на посадку гірника 2 розряду із повним робочим днем у шахті.

Звільнено з посади гірника 2 розряду із повним робочим днем у шахті 06.11.1996 року, у зв`язку із призивом до служби в армії.

Тобто судом встановлено, що у період з 21.10.1996 року по 06.11.1996 року працював на посаді гірника 2 розряду із повним робочим днем у шахті.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, що у позивача в період з 01.11.1996 року по 06.11.1996 року відсутні підземні спуски, як підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду, оскільки можливість зарахування певного періоду роботи виходить зі встановлення посади на якій працює особа (записів у трудовій книжці) та відповідного характеру робіт, що відповідає цій посаді.

Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2020 у справі №607/12395/16-а та від 29.04.2020 у справі №591/1841/17.

При цьому суд також вказує, що довідкою №49 від 30.04.2020 року та довідкою №44 від 20.02.2020 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, також підтверджено особливий характер праці позивача повний робочий день під землею.

Разом з цим, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що у період з 01.11.2016 року по 06.11.2016 року позивач працював на поверхні шахти, а не в підземних умовах, так як у позивача не підтверджено спуски в шахту та оплата праці в цей період не проводилась, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а, від 11.07.2019 року у справі №242/1484/17 та від 12.12.2019 року у справі №423/405/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, враховуючи положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та зарахувати позивачу наявний трудовий стаж з 01.11.1996 року по 06.11.1996 року повний робочий день під землею, на посаді, яка відносяться до списку № 1, що підтверджено записами в трудовій книжці.

Щодо зарахування періоду служби у армії, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абз. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на норму ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зарахування проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, можливе лише за умови якщо підтверджено працю особи за професією або займання нею посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Так, згідно з матеріалами справи позивач звільнений 06.11.1996 року за професією «гірник 2 розряду із повним робочим днем у шахті».

Відповідно до запису трудової книжки позивач з 14.11.1996 року по 18.05.1998 року проходив військову службу в армії.

Зазначене підтверджується також копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

Відповідно до запису трудової книжки, позивач з 20.07.1998 року прийнятий на посаду «гірник 2 розряду із повним робочим днем у шахті на дільниці №6», що відповідає вимогам ст. 38 Закону № 103/98 ВР щодо можливості врахування періоду служби в армії до пільгового стажу, а саме, якщо перерва між днем закінчення служби і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, оскільки позивач був призваний на службу в армію з посади, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а тому за правилами частини 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такий період також підлягає зарахуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2020 у справі № 607/12395/16-а, у постанові від 25.02.2020 року у справі №664/4830/14-а.

У своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зауважує, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення пункту 3 частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якого у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд визначає спосіб поновлення порушених прав позивача у вигляді зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 14.11.1996 року по 18.05.1998 року та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Саме такий спосіб, на переконання суду, не суперечить законодавству і забезпечить ефективний захист порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.04.2020 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.11.1996 року по 06.11.1996 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоду проходження військової служби з 14.11.1996 року по 18.05.1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період проходження військової служби з 01.11.1996 року по 06.11.1996 року для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період проходження військової служби з 14.11.1996 року по 18.05.1998 року для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський