Справа № 640/21438/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

1) визнання протиправними дій та бездіяльності Відповідача щодо:

- зменшення Позивачу з 01.06.2016 року відсотку грошового забезпечення з 88% до 70% при проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VIІ від 27.03.2014 року;

- не включення до перерахунку пенсії окладу за військове звання «генерал-лейтенант», який складає 1 620,00 грн. відповідно до вимог Схеми тарифних коефіцієнтів за військовим званням Додатку №14 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- обмеження пенсії максимальним розміром;

2) зобов`язання Відповідача провести новий перерахунок та виплату пенсії:

- з 01.06.2016 року у розмірі 88% грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- з 01.01.2018 року з урахуванням окладу за військовим званням «генерал-лейтенант» у розмірі 1 620,00 грн. відповідно до правових приписів Схеми тарифних коефіцієнтів за військовим званням Додатку №14 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- з 01.01.2018 року без обмеження максимальним розміром відповідно до статті 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

3) зобов`язання Відповідача виплатити різницю між перерахованою пенсією та вже проведеними виплатами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2020 року позов задоволено частково:

1) визнано протиправними дії ГУ ПФ в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 88% до 70% сум грошового забезпечення з 01.06.2016 року та обмеження її максимальним розміром;

2) зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві:

- здійснити з 01.06.2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум;

- здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 88% сум грошового забезпечення, з урахуванням окладу за військовим званням «генерал-лейтенант» відповідно до Схеми тарифних коефіцієнтів Додатку №14 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки пенсію ОСОБА_1 було призначено у жовтні 2007 року у розмірі 88% грошового забезпечення, а подальша зміна щодо максимального розміру пенсії у відсотковому відношенні до грошового забезпечення стосується лише призначення, а не перерахунку пенсії, то зменшення її Позивачу з 01.01.2016 року до 70% перебувало поза межами правового поля. Крім іншого, суд підкреслив, що оклад за військовим званням «генерал-лейтенант» згідно Схеми тарифних коефіцієнтів за військовим званням додатку №14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 складає 1 620,00 грн., а ГУ ПФ в м. Києві жодним чином не обґрунтовано його розрахунок у розмірі 145,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що зобов`язання Відповідача здійснити Позивачу перерахунок та виплату пенсії є належним способом захисту, а відтак позовні вимоги в частині зобов`язання виплатити різницю між перерахованою пенсією та вже проведеними виплатами задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві перерахувати та виплачувати пенсію без обмежень максимальним розміром та ухвалити нове, яким зобов`язати ГУ ПФ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії - з 01.01.2018 року без обмеження максимальним розміром відповідно до ст. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходу щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Свою позицію обґрунтовує тим, що у своєму рішенні суд першої інстанції визнав протиправними дії ГУ ПФ в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії та обмеження її максимальним розміром, водночас не поклав на Відповідача обов`язку здійснити перерахунок та виплату перерахованої пенсії без обмеження максимальним розміром. Підкреслює, що не відповідний недолік свого рішення суд не виправив й за наслідками розгляду заяви Позивача про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з жовтня 2007 року перебуває на обліку в ГУ ПФ в м. Києві та йому з 02.10.2007 року призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років у розмірі 88% розміру грошового забезпечення (а.с. 28).

У подальшому, з 01.01.2018 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії та, з урахуванням максимального розміру пенсії, визначено його в сумі 16 093,56 грн. (а.с. 12).

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою, в якій просив, зокрема, провести перерахунок і виплату з 01.01.2018 року пенсії у відповідності до вимог ст. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходу щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 у розмірі 88% грошового забезпечення, встановленого при виході на пенсію, окладу за військове звання «генерал-лейтенант» в сумі 1 620,00 грн. і без обмежень максимальним розміром (а.с. 15-17).

Листом від 06.08.2019 року ГУ ПФ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру, оскільки ст. 2 Закону України «Про заходу щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлено максимальний розмір пенсії, а тому обчислений у 2011 році розмір пенсії - 16 093,56 грн. залишається до виплати незмінним (а.с. 18-19).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 13, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 2 Закону України «Про заходу щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а також ряду підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині необхідності перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, чинній з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення суду конституційної юрисдикції передбачено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 року у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 року у справі №638/6363/17, від 08.08.2019 року у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 року у справі №522/22798/17, від 16.04.2020 року у справі №620/1285/19.

До того ж, у згаданій постанові у справі №522/16882/17 Верховний Суд підкреслив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, який прийнятий 06.12.2016 року, вперше опублікований в газеті «Голос України» 27.12.2016 року та набрав чинності відповідно до прикінцевих положень з 01.01.2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, як зазначив суд касаційної інстанції, буквальне розуміння змін, внесених Законом України № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що протягом 2018-2019 років, а також наразі, стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував, що, обмежуючи при перерахунку з 01.01.2018 року розмір пенсії Позивача десятьма прожитковими мінімумами, Відповідач діяв протиправно та з порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що передбачені ст. 43 Закону України обмеження пенсій максимальним розміром, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності в даній частині з 01.10.2011 року.

Водночас, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Як було встановлено раніше, Позивач перебуває на обліку у Відповідача та з 02.10.2007 отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак обмеження, передбачені вказаною нормою Закону №3668-VI, не поширюються на ОСОБА_1 , оскільки пенсія йому призначена до набрання ним чинності.

Окремо судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, як вірно звернув увагу Апелянт, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Відповідача провести Позивачу перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром таким критеріям не відповідає, позаяк не містить жодних обґрунтувань відмови у задоволенні позовних вимог в указаній частині. Не було виправлено таку судову помилку і за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності правових підстав для перерахунку та виплати Позивачу пенсії без її обмеження максимальним розміром, що було залишено поза увагою суду першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в указаній частині, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовній вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат та стягнення з ГУ ПФ в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 1 921,00 грн., з яких 768,40 грн. за подання позову та 1 152,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 січня 2018 року.

Змінити розподіл судових витрат, зазначивши, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) підлягають витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 11» вересня 2020 року.