Справа № 120/1812/20-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

16 вересня 2020 р. Справа № 120/1812/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства оборони України (далі- МОУ, відповідач ) про:

- визнання протиправним рішення №143 від 01.11.2019 р. в частині, якою відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975 "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (пункт 64 протоколу);

- зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання , пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975 "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що має право на отримання спірної допомоги, оскільки встановлена йому інвалідність отримана в період проходження військової служби. Окрім того, він не звертався за отриманням грошової допомоги при встановленні ІІІ групи інвалідності, відтак відповідачем протиправно застосовано до спірних правовідносин пункт 8 Порядку №975. Отже,, на думку позивача із урахуванням даних обставин спірне рішення є протиправним .

Ухвалою від 26.05.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено справу без виклику осіб в порядку спрощеного позовного провадження.

02.07.20 р. ухалою суду залучено до участі у справі другого відповідача - комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та витребувано додаткові докази.

Ухвалою від 31.08.2020 р. повторно витребувано додаткові докази у відповідачів.

11.09.2020 р. надійшов відзив від представника МО України, однак такий не приймається судом до уваги, оскільки надійшов поза межами строку визначеного судом для його подання за відсутності заяви про продовження строків.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 08 квітня 2013 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 536287 від 22 квітня 2013 року, а 02 вересня 2019 року встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою обласної МСЕК №1 серії 12 ААБ № 366334 від 6 вересня 2019 року.

У даних довідках причина інвалідності визначена "захворювання так, отримане в період проходження військової служби".

30 вересня 2019 р. позивач звернувся до військового комісара Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та усіма належними додатками стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням IІ групи інвалідності, отримане в період проходження військової служби. Зокрема до заяви додано копії довідок МСЕК, витягу з протоколу ВКЛ №171, витягу з послужного списку, свідоцтва про хворобу, виписки з наказів про звільнення та про виключення із списків, паспорту та індентифікаційного коду, довідки з банку.

За наслідком розгляду даної заяви, рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №143 від 1 листопада 2019 року, затвердженим Міністром оборони України, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі частини 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку № 975 із підстав того, що у нього змінено 3 групу інвалідності на 2 групу інвалідності у період понад дворічний термін.

Не погоджуючись із такою відмовою, вважаючи, що має право на виплату спірної допомоги, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-XII (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

-допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (Офіційний вісник України, 2008 р., №39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284 (Офіційний вісник України, 2007 р., №14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., №89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Суд звертає увагу, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги, а саме 26.09.2019 р. було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон №2011-XII та Порядок №499.

Частиною другою статті 16 Закону №2011-XII, (у редакції чинній до 1 січня 2014 року), передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне правило закріплено Порядком №499.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи та у розмірі 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

При цьому, оцінюючи посилання позивача на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло у вересні 2019 року, оскільки саме тоді встановлено другу групу і у 2013 році ним не отримано допомогу по 3 групі інвалідності, суд вказує на наступне.

Як зазначалось вище, пунктом 2 Порядку №975 встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Днем виникнення права на одноразову грошову допомогу у позивача є 8 квітня 2013 року дата встановлення первинної інвалідності, що відповідає приписам пункту 3 Порядку №975. А відтак виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності, саме Закон №2011-XII в редакції діючій до 01.01.2014 р. та Порядок №499

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах застосовується редакція статті 16 Закону №2011-XII, яка діяла до 1 січня 2014 року, оскільки інвалідність вперше позивачу встановлена у 2013 році.

При цьому, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання допомоги, однак застосуванню підлягає Порядок №499, а не №975.

Відтак, оцінюючи мотиви спірного рішення, суд вказує на наступне.

Так, підставою для відмови в призначенні одноразової допомоги стало те, що позивачу встановлено інвалідність повторно понад дворічний строк.

Разом з тим, суд акцентує увагу, що до спірних правовідносин не може бути застосовано пункт 8 Порядку №975, оскільки , як зазначалось вище, у разі, якщо допомога, не була призначена, то така призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

При цьому, дана норма на період встановлення першої інвалідності не діяла.

Також, суд не погоджується із мотивами оскаржуваного рішення відносно того, що оскільки позивач звільнений до набрання чинності Закону №3597-IV у нього відсутнє право на отримання допомоги.

Суд вкотре наголошує, що право на отримання відповідної допомоги виникає з дня встановлення інвалідності, при цьому таке (право) не пов`язано із датою звільненням з військової служби.

В свою чергу, позивачу інвалідність встановлена в 2013 році на період дії Закону №3597-IV, коли законодавством передбачалось виплата одноразової грошової допомоги.

Відтак, оцінюючи оскаржуване рішення, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржуване рішення прийняте без врахування розтлумачених критеріїв.

Відтак, комісією безпідставно відмовлено в призначенні спірної допомоги, а отже оскаржуване рішення є протиправним.

Окрім того, суд керуючись пунктом 10 ч. 2 статті 245 КАС України, вважає за необхіднн застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, скасувавши оскаржуване рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання МО України призначити та виплатити позивачу спірну допомогу відповідно у Порядку визначеному №975, то така задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначено вище, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися на підставі нормативно-правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності вперше.

Разом з тим, суд вказує, що статтею 245 КАС України, передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, рішення, яким відмовлено у наданні допопомоги позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати протокол комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №143 від 01.11.2019 р. в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання ,отриманого в період проходження військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2019 р. щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги та прийняти рішення із урахуванням правової оцінки , наданої судом у рішенні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м.Київ, код ЄДРПОУ - 00034022 ).

Відповідач 2: комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (Повітрофлотський проспект, 6, м.Київ ).

Повний текст рішення сформовано: 16.09.20 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна