Справа № 580/525/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/525/20 Суддя першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В..

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання неправомірними дій ГУ ПФ в Черкаській області щодо невірного нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області перерахувати та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 по інвалідності за період з 29.08.1990 року по 01.03.2020 року включно.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 року позов задоволено частково - визнано протиправними дії ГУ ПФ в Черкаській області щодо врахування величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% при перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та зобов`язано ГУ ПФ в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 11.09.2019 року, обрахувавши її розмір із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35 %.

Позовні вимоги до 11.09.2019 року залишено без розгляду.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», якими внесено зміни в частині перерахування з 01.10.2017 року пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% не передбачає зворотну дію у часі, а тому зменшення такого коефіцієнту з 1,35% до 1% суперечить Конституції України.

Залишаючи без розгляду іншу частину позовних вимог, суд підкреслив, що про розмір обчисленого органами Пенсійного фонду України індивідуального коефіцієнту заробітної плати ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися ще у травні 2005 року. Крім того, суд підкреслив, що до спірних правовідносин не може бути застосована норма ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки питання строку звернення до суду визначені КАС України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, у період з 1990 року по 2017 рік пенсію ОСОБА_1 було призначено із взяттям за основу заробітної плати за роботу електриком у 1966-1971 роках, у той час як необхідно було брати за основу заробітну плату за період роботи в Агризькому ліспромгоспі Татарської РСР за 1988-1990 роки, по-друге, при обчисленні пенсії у 1990 році не було вірно обраховано коефіцієнт заробітної плати (1,76106 замість 2,11), по-третє, з 2017 року безпідставно зменшено індивідуальний коефіцієнт внаслідок застосування коефіцієнту страхового стажу 1% замість 1,35%, по-четверте, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин наслідки пропуску строку звернення до суду, адже не враховано ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та позицію Верховного Суду у справі №295/6531/17, по-п`яте, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Черкаській області просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог та задоволення вимог в межах шестимісячного строку звернення до суду - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, залишивши без розгляду позовні вимоги до 11.09.2019 року та встановивши, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 був обізнаний ще у 2005 році, по-друге, при призначенні пенсії у 1990 році заробітна плата була обчислена Позивачу для призначення пенсії саме за 1988-1990 роки з індивідуальним коефіцієнтом 1,76106, по-третє, у 2007 році Позивач самостійно наполіг на переході на пенсію за віком, по-четверте, у 2008 році ОСОБА_1 було поновлено пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком за матеріалами пенсійної справи з урахуванням заробітної плати, з якої вперше було призначено пенсію по інвалідності, по-п`яте, перерахунок пенсії з 01.10.2017 року із зміною величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% на 1% відбувався на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що узгоджується з позицією Верховного Суду у справі №822/3781/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині задоволених позовних вимог, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з 27.04.2001 року і йому було призначено пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при загальному трудовому стажі 40 років 5 місяців (наявний трудовий стаж 29 років 3 місяці та додатковий стаж з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку 11 років 2 місяці), коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії визнано 0,40417. Заробіток для обчислення пенсії, взятий за період відповідно до статті 65 Закону Украйни «Про пенсійне забезпечення» за 24 місяці (з 01.12.1988 року по 31.12.1988 року, з 01.01.1989 року по 31.11.1989 року, з 01.01.1990 року по 31.12.1990 року) і становив 539,68 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що з 01.01.2004 року Позивачу перераховано пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Станом на 01.01.2007 року ОСОБА_1 виплачувалася пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком в сумі 405,31 грн. Заробіток для обчислення пенсії був обрахований з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2002 рік (306,45 грн.), і коефіцієнту заробітної плати 1,76106 та становив 539,68 грн. Коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії складав 0,29250.

Матеріали справи також свідчать, що 17.01.2007 року Позивач звернувся із заявою про переведення з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію за віком (а.с. 102). На підставі поданої заяви ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 17.01.2007 року в сумі 409,21 грн. Станом на 31.12.2007 року розмір пенсії становив 445,87 грн.

Згідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» всі пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2008 року перераховані з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за 2006 рік (928,81 грн.) і страхового стажу, обчисленого з урахуванням коефіцієнта збільшення вартості одного року страхового стажу 1,2. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 01.01.2008 року встановлено в розмірі 470,00 грн. Після перерахунку розмір пенсії станом на 01.01.2008 року становив 529,25 грн.

Водночас, 10.01.2008 року ОСОБА_1 подав заяву про перехід з пенсії за віком на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком за матеріалами пенсійної справи із заробітку за період страхового стажу за 1989-1990 роки (а.с. 103).

З 15.01.2008 року, як встановлено судом першої інстанції, Позивачу поновлено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком за матеріалами пенсійної справи з врахуванням заробітної плати, з якої вперше призначено пенсію по інвалідності за період з 01.05.1992 року по 30.04.1994 року та показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2006 рік. Враховано коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії 0,48600 та коефіцієнт заробітної плати 1,76106.

Листом №5010/02 від 21.05.2012 року Управління Пенсійного фонду в Золотоніському районі Черкаської області повідомило ОСОБА_1 , що розмір його пенсії станом на 01.05.2012 року становить 1 246,03 грн. Розмір пенсії обчислено із страхового стажу 29 років 3 місяців 22 дні і додаткового стажу з моменту встановлення групи інвалідності до досягнення заявником пенсійного віку - 11 років 2 місяці 16 днів. Загальний стаж для обчислення пенсії 40 років 6 місяців 8 днів. Заробіток для обчислення пенси становить 2 109,59 грн. (після осучаснення) і взятий за період роботи з 01.12.1988 року по 31.12.1990 року. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,54675, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,76106.

Також, листом №1046/Д-10 від 21.11.2017 року ГУ ПФ в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01.10.2017 року проведено перерахунок раніше призначених пенсій із використанням показника середньої заробітної плати в Україні - з якої, сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки в розмірі 3 764,40 грн., величини оцінки одного року стажу в розмірі 1 % та з урахуванням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого з 01.12.2017 року, збільшеного на 79 грн., тобто 1 452,00 грн.

За документами пенсійної справи страховий стаж позивача становить 40 років 6 місяців 8 днів, у тому числі 11 років 2 місяці 16 днів - додатковий стаж для обчислення пенсії по інвалідності (період з дня встановлення інвалідності до дня досягнення пенсійного віку).

Заробітну плату для обчислення пенсії визначено за період з 01.12.1988 року по 31.12.1990 року (за 24 місяці), індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, визначений як співвідношення заробітної плати за відповідний період до середньої заробітної плати в Україні за цей же період - 1,76106. Розмір пенсії з 01.10.2017 року становить 2678,84 грн., зокрема: 2 416,39 грн. - розмір пенсії по інвалідності 2-ї групи, обчислений з урахуванням стажу та заробітку згідно зі статтями 27, 33 Закону №1058 (3 764,40 грн. х 1,76106 х 0,4050 (коефіцієнт стажу) х 90%); 196,02 грн. - доплата за стаж понад 25 років згідно зі статтями 28, 33 Закону №1058 (1 452,00 грн. (мінімальна пенсія за віком з 01.10.2017 року) х 15 % х 90%); 66,43 грн. - підвищення дитині війні.

Як встановлено судом першої інстанції, не погоджуючись із вказаним розрахунком, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства соціальної політики України, яке листом №193/0/196-19/54 від 14.01.2019 року роз`яснило порядок розрахунку пенсій та повідомило, що у зв`язку з неодноразовими зверненнями Позивача щодо правильності обчислення пенсії Мінсоцполітики доручило Пенсійному фонду України надати Позивачу на особистому прийомі необхідні роз`яснення з порушеного питання.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 24, 25, п. 4-3 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність залишення без розгляду позовних вимог за період до 11.09.2019 року та наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині необхідності застосування величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35%.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону закріплено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 25 Закону за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону як і в попередній, так і чинній з 11.10.2017 року редакціях, визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Оцінюючи твердження суду першої інстанції про те, що коефіцієнт величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35% не може бути змінений на 1% внаслідок проведення перерахунку пенсії з 01.10.2017 року, оскільки це зумовило погіршення правового становища особи всупереч приписів ст. 58 Конституції України. судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно абз. до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, однак застосовується з 01.10.2017 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно абз. 1 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону врегульовано питання перерахунку призначених до 01.10.2017 року пенсій за Законом, який здійснюється органами Пенсійного фонду України самостійно. Водночас, приписами пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону регламентовано питання застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, виключно щодо призначення вперше пенсій у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що оскільки пенсію Позивачу було призначено до 01.10.2017 року, то у Відповідача були відсутні правові підстави для застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Посилання суду першої інстанції на порушення відповідними діями ГУ ПФ в Черкаській області положень ст. 58 Конституції України судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як вбачається зі змісту листа Пенсійного фонду України (а.с. 16) розмір пенсії останнього внаслідок проведеного з 01.10.2017 року перерахунку збільшився з 1 444,13 грн. до 2 687,84 грн.

Крім того, перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017 року, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону, що виключає зворотну дію закону в часі.

Ці норми не було визнано неконституційними, а отже у Відповідача були відсутні підстави не застосовувати їх при перерахунку пенсії Позивачу.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що під час перерахунку пенсії з 01.10.2017 року з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% ГУ ПФ в Черкаській області діяло правомірно.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 822/3781/17.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги в частині необхідності застосування величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35 %, суд першої інстанції допустив невірне застосування норм матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи у цій частині.

Щодо іншої частини позовних вимог, які залишені судом першої інстанції без розгляду, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, Позивач звернувся до суду із даним позовом 11.02.2020 року (а.с. 1).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 804/4217/18.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що спірні пенсійні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат. Тобто, про своє порушене право Позивач дізнався або повинен був дізнатися після отримання неповних сум виплат, які здійснювалися у меншому, ніж він вважав, розмірі. Крім того, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися зі змісту листів від 16.05.2005 року №18/Д-6, від 17.06.2005 року №21/Д-6, від 28.01.2008 року №1/Д-6, від 21.03.2008 року №2902/Д-100, від 31.01.2008 року №136/Д-13, від 21.05.2012 року №5010/02, від 21.11.2017 року №1046/Д-10.

Посилання Апелянта на положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за якими нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, судова колегія оцінює критично, оскільки ними врегульовано питання виплати вже нарахованої, але не виплаченої пенсії, а тому дані норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, адже, як було встановлено раніше, Позивачу за відповідний період пенсія не нараховувалася у розмірі, який він вважає правильним.

Необхідними умовами застосування зазначених положень спеціальних законів є факт нарахування сум пенсій за минулий час та доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких стала невиплата сум пенсій.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №826/3565/18 та від 25.06.2020 року у справі № 440/3249/19.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять доказів нарахування Позивачу спірної суми пенсійних виплат.

Доводи Апелянта про неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.02.2019 року у справі №295/6531/17, судова колегія оцінює критично, оскільки, по-перше, суд касаційної інстанції вказував на необхідність вирішення судами на підставі наявних документів причин поважності пропуску процесуального строку, що було зроблено судом у справі №580/525/20, по-друге, при вирішенні спору необхідно використовувати останню позицію Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин, на що вказано Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/10947/17.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом про зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії відповідно з 29.08.1990 року Позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, а тому позовні вимоги за період з 29.08.1990 року по 10.08.2019 року включно підлягають залишенню без розгляду.

При цьому, з урахуванням положень вже згаданої вище ст. 122 КАС України, шестимісячний строк до моменту звернення до суду повинен обраховуватися з 11.08.2019 року, а не з 11.09.2019 року, позаяк із даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 11.02.2020 року. Відтак, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині дати, до якої позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Інша частина позовних вимог, починаючи з 11.08.2019 року, задоволенню не підлягає з підстав, обґрунтування яких зазначено вище.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про безпідставність проведення Позивачу перерахунку пенсії з 01.10.2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 %, а також необхідності залишення позовних вимог без розгляду до 11.09.2019 року, оскільки перерахунок пенсії Відповідачем було проведено вірно, а без розгляду підлягали залишенню позовні вимоги за період до 10.08.2019 року включно. Наведені вище обставини є підставою для скасування та зміни судового рішення у відповідних частинах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині задоволених позовних вимог та в іншій частині змінити, зазначивши, що без розгляду підлягають залишенню позовні вимоги до 10.08.2019 року включно.

Керуючись ст. ст. 122-123, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року - змінити.

Викласти абзац четвертий резолютивної частини рішення суду наступним чином: «Позовні вимоги до 10.08.2019 року включно залишити без розгляду».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 11» вересня 2020 року.