Справа № 752/7743/20
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/7743/20
Провадження № 2-а/752/272/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної поліції України Кузьменка Дмитра Олеговича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Трегуб О.А. звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора 1 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної поліції України Кузьменка Д.О., в якому просив визнати дії відповдача під час розгляду справи про адміністравтине правопорушення та винесення постанови серії ЕАК № 2384116 від 13.04.2020 року незаконними, а постанову ЕАК № 2384116 від 13.04.2020 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.04.2020 року інспектором 1 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної поліції України Кузьменком Д.О.було винесено постанову серії ЕАК № 2384116 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 13.04.2020 року о 19-01 год. в м. Бориспіль по вул. Горбатюка, 2, позивач, керуючи автомобілем «Інфініті» д.н.з. НОМЕР_1 , керував транспортним засобом в населеному пункті і рухався зі швидкістю 79 км/год., чим перевищив швидкісний режим в межах міста (дозволена швидкість руху 50 км/год) та порушив п. 12.4 ПДР України. Позивач вважає зазначену постанову та дії відповідача незаконними, оскільки, належні докази скоєння позивачем правопорушення відсутні, та дії відповідача під час винесення постанови свідчили про свідоме нехтування та грубе порушення ним, покладених на нього посадових обов`язків. Так, не було підтверджено нявність дорожніх знаків щодо обмеження швидкості руху перед місцем зупинки, та те, що вимірювання швидкості руху здійснювалось саме в межах населеного пункту. Спірна постанова не містить посилань на конкретний технічний засіб, за допомогою якого, нібито, було зафіксовано перевищення позивачем швидкісного режиму руху, як і не містить інформацію щодо виконання відповідачем свого обов`язку щодо роз`янення позивачу його прав, підпису про це особи, яка притягається до відповідальності. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Після відкриття провадження позивач та його представник з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Відповдач надіслав до суду відзив на позов із додатками, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити, зокрема, посилаючись на те, що порушення позивачем ПДР України було достовірно зафіксовано приладом TruCam, що підтверджується відповідними фотознімками, та розгляд справи відносно позивача ним було здійснено у відповідності до вимог закону, що підтверджується відео із нагрудної камери. Позивача було ознайомлено із правами, та було запропоновано кілька разів продемонструвати відео із зазначеного приладу, позивача також було ознайомлено із сертифікатом та свідоцтвом про повірку лазерного вимірювача. Позивач надав пояснення, що ПДР України не порушував, та заявив клопотання про перенесення розгляду справи, яке було ним належним чином розглянуто, та у його задоволенні відмовлено. Крім того, відповідач не перешкоджав позивачу в реалізації його права на отримання правової допомоги, про що йому було роз`яснено. Відповідачем зазначено про те, що позивача було зупинено в межах м. Бориспіль, на центральній вулиці, де дозволено рух зі швидкістю 50 км/год., однак, останній, рухався зі швидкістю 79 км/год, чим перевищив дозволений швидкісний режим, в зв`язку з чим був законно притягнутий адміністративній відповідальності.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справив порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями дло суду не звертався. Відповідач, надіславши до суду відзив на позов з додатками, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2384116 від 13.04.2020 року вбачається, що позивач порушив вимоги п. 12.4 ПДР, а саме: перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті.

Зазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Звертаючись з позовом до суду про скасування вищевказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач, зокрема, посилався на те, що дії відповідача були неправомірними та постанова підлягає скасуванню з огляду на те, що посилання відповідача на порушення позивачем п. 12.4 ПДР є безпідставним та недоведеними. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також винесена відповідачем постанова є незаконною, оскільки, останнім, не було здійснено розгляд справи у встановленому законом порядку.

Однак, суд, проаналізувавши надані сторонами докази, не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі якщо водій порушив ПДР (ст. 35 Закону).

Згідно із ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1,9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно із до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема, правопорушення передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наданих стороною відповідача відеозаписів судом було встановлено, що після зупинки транспортного засобу позивача, інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки.

Встановивши за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (Серійний номер ТС 000722) факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.4 розділу 12 ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача, а саме: винесення постанови.

Вказані обставини також зафіксовано на відеозаписах з нагрудного відеорегістратора відповідача, зробленого відповідного до ст. ст. 31, 40 ЗУ «Про національну поліцію».

На спростування зазначених обставин позивачем не надано суду жодних доказів, як і не надано доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували заперечення відповідача та те, що позивачем ПДР України порушено не було.

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до статті 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Таким чином, відповідачем було розпочато розгляд справи відразу, після його представлення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно із ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Виходячи з вищезазначених положень законодавства, навіть у разі оскарження особою допущеного правопорушення і адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядають працівники Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 23.10.2017 № 753/4807/17.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП положення частини першої ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного в конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 територіальні органи Міністерства внутрішніх справ ліквідовано як юридичні особи публічного права.

Законом або будь-яким іншим актом законодавства не передбачено правонаступництво Національної поліції України від міліції та органів внутрішніх справ відповідно.

Отже, виходячи з положень рішення Конституційного суду, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен відбуватись у межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Водночас, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається. Саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальні звання), а не Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином поліцейський, який уповноважений виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи на місці де було вчинено таке адміністративне правопорушення, та на місці де він несе службу саме в той час.

Такого ж висновку дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 23.10.2017 № 753/4807/17.

Таким чином, розглядаючи адміністративну справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, та твердження позивача про свідоме нехтування відповідачем та грубе порушення, останнім, покладених на нього посадових обов`язків, в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а навпаки спростовані наданими стороною відповідача доказами.

Крім того, згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Із наданих стороною відповідача доказів фотознімків та відеозаписів вбачається, що транспортний засіб позивача, який рухався зі швидкістю 79 км/год., - перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті, та переконливих доказів зворотному з боку позивача суду надано не було, а відтак твердження позивача, що ним ПДР України не були порушені та, відповідно, склад адміністративного правопорушення відсутній, суд відкидає.

Також варто відзначити, що із відеозаписів зроблених відповідачем камерою нагрудного реєстратора відповідно до ст. ст. 31, 40 ЗУ «Про Національну поліцію», останнім, було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статей 245, 251, 268, 278, 279, 280 КУпАП, а відтак посилання позивача про порушення відповідачем вимог закону під час розгляду справи також не заслуговують на увагу.

Посилання позивача на те, що дії інспектора під час складення постанови були неправомірними, правопорушення він не вчиняв та всі його доводи до уваги інспектором прийняті не були, суд відкидає, оскільки, з часу складення постанови з будь-якими скаргами на неправомірну поведінку або незаконні дії працівника патрульної поліції, останній, не звертався, а тому його твердження в цій частині є недоведеними.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як передбачено ч. 2 ст. 77КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд приходить висновку про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, судом здобуто не було, а ті обставини, з яких, останній, просить скасувати постанову, на думку суду, наведені з метою уникнення від адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, а також зважаючи на подані стороною відповідача докази, суд приходить до переконання, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому постанова в справі про адміністративне правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, - є законною та обґрунтованою.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням вимог встановлених КУпАП, та наведені позивачем обставини не є такими, з якими закон пов`язує можливість визнання протиправними дії відповідача та скасування постанвои, суд вважає позов безпідставним, недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 122, 222, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти 2 взводу Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної поліції України Кузьменка Дмитра Олеговича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко