Справа № 200/7489/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/7489/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Куліш Євгенії Олександрівни від 30.06.2020 року № 52889887 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким відмовлено в державній реєстрації права власності на нерухоме майно - двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням їй протиправно відмовлено в державній реєстрації прав власності на належне їй нерухоме майно.

Так, через свого представника Клименко В.І., який діяв на підставі довіреності, яка була надана позивачем та посвідчена секретарем Виконавчого комітету Златоустівської сільської ради, що відповідало вимогам законодавства, вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області із заявою про реєстрацію права власності належного їй двоповерхового житлового будинку з господарськими будівлями, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з вказаною заявою та довіреністю на її представника були подані відповідні документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Однак, співробітником Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області при прийомі цієї заяви частина наданих документів була повернута і залишено тільки деякі з наданих документів.

Підставами для відмови в проведенні державної реєстрації права власності на належне їй нерухоме майно, як вбачається з оскарженого рішення, є:

1) не надано документів, що підтверджують присвоєння об`єкту нерухомості адреси.

Вважала, що в цій частині відповідачем неправомірно не врахована виписка з рішення Виконавчого комітету Мелекінської сільської ради від 11.10.2006 року № 78 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна громадянам», відповідно до якої органом місцевого самоврядування - Мелекінською сільською радою прийнято рішення: «Оформити право власності гр. ОСОБА_1 на двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний документ підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси;

2) не надано біржовий контракт від 02.09.1997 року № 1071, на який міститься посилання в акті державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації від 02.11.2005 року.

Вважала, що в цій частині вимоги відповідача про надання такого документа не ґрунтуються на положеннях законодавства, а посилання при цьому на ст. ст. 220, 657 Цивільного кодексу України вважала безпідставним, оскільки вказаний Кодекс набув чинності пізніше - 01.01.2014 року. Вважала, що виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України, висновок, що зроблений Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 року по справі № 6-137цс13, згідно з яким право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, положень п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року в справі № 910/5902/18, саме рішення Виконавчого комітету Мелекінської сільської ради - від 11.10.2006 року № 78 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна громадянам», пунктом 8 якого вирішено: «8. Оформити право власності гр. ОСОБА_1 на двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Доручити Першотравневому БТІ підготувати громадянам для видачі свідоцтво про право власності на вказані об`єкти нерухомого майна з послідуючою його обов`язковою державною реєстрацією», - є ключовим документом з яким пов`язано і який є підставою для виникнення у неї права власності на нерухоме майно.

Крім того, державним реєстратором не наведено підстав, за яких він ставить під сумнів та намагається перевірити висновки державної приймальної комісії щодо законності будівництва та змісту акту державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації від 02.11.2005 року;

3) відсутня нотаріально посвідчена довіреність на представника. В цій частині вважала, що відповідачем не враховані положення ч. 3 ст. 245 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з наведеним, вважала, що вказане рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, передбачений перелік документів, необхідний для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а саме: 1)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Заявником не було надано жодних документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав, що розташована під житловим будинком, та не вказано кадастровий номер земельної ділянки.

Пунктом 41 Порядку також визначено, що документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.

Оскільки заявником надано акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації, який не зареєстрований в Єдиному реєстрі документів, державний реєстратор не має можливості перевірити відсутність суперечностей між заявленою адресою житлового будинку та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.

Щодо виписки з рішення виконавчого комітету Мелекінської сільської ради від 11.10.2006 року № 78 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна громадянам», який позивач вважала документом, що підтверджує присвоєння адреси житловому будинку, та документом з яким пов`язано і який є підставою для виникнення права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою.

Щодо форми та змісту документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, то законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містить імперативних вимог щодо форми документа, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. І це може бути як рішення, так і довідка, видані органом місцевого самоврядування, які дають змогу встановити факт присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Проте, як вбачається з виписки із рішення виконавчого комітету Мелекінської сільської ради від 11.10.2006 року № 78 Мелекинська сільська рада надала згоду ОСОБА_1 на оформлення права власності на двоповерховий житловий будинок та доручила Першотравневому БТІ здійснити державну реєстрацію права власності та видати свідоцтво про право власності, але не надавала юридичну (поштову) адресу житловому будинку та не визнавала на нього права власності.

Крім того, 09.12.2019 року (до спірного звернення) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 зверталася до відділу державної реєстрації із заявою про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , готовністю об`єкта 78%, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1997 року № 001, що зареєстрований Азовською універсальною товарною біржею, але їй було відмолено в проведені державної реєстрації, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Крім того в акті державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації, вказано, що будівництво житлового будинку відбувалося на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1997 року № 001, що зареєстрований Азовською універсальною товарною біржею, який не було наданий заявником для державної реєстрації права власності. Виходячи з вищевказаного відбувалося не нове будівництво житлового будинку, а реконструкція недобудованого житлового будинку.

В такому разі доцільно буде застосувати норми п. 43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, в якому вказано, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у результаті реконструкції такого об`єкта подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор з використанням наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в зазначеному Реєстрі.

Пунктом 1 ст. 43 Порядку передбачено, що заявник надає документ, що посвідчує його право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції. В даному випадку це договір купівлі-продажу від 02.09.1997 року № 001, що зареєстрований Азовською універсальною товарною біржею та не посвідчений нотаріально.

Відповідно до вимог ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Нормами ст. 40 Закону України «Про нотаріат» визначено вичерпний перелік документів та правочинів, які прирівнюються до нотаріально посвідчених. Ст. 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Щодо посилань позивача на те, що державним реєстратором не були прийняті до уваги та не додані до заяви акт про відвід в натурі присадибної ділянки для будівництва жилого будинку, що складений 21.10.2005 року, розпорядження Голови Першотравневої районної державної адміністрації від 18.11.2005 року № 476 «Про затвердження актів державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в населених пунктах», будівельний паспорт на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 , то ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені вичерпні підстави для державної реєстрації прав. Ні Закон ні Порядок не передбачають необхідності додавання до заяви про право власності на нерухоме майно, щодо державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна або на незавершене будівництво вищевказані документи, тому вони не розглядалися та до заяви не додавалися.

Щодо відсутності у заявника нотаріально посвідченої довіреності діяти в інтересах іншої особи, то відповідно до вимог п. 6 ст. 18 Закону державний реєстратор перевіряє обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав у випадках, коли державна реєстрація прав проводиться не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування. При цьому абз. 8 п. 1 ст. 20 Закону встановлено, що дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. Тому при реєстрації відповідної заяви державний реєстратор перевіряє серію та номер бланку на якому оформлено довіреність за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 06.11.2019 року № 9697/8.4.1/32-19 документом, що посвідчує повноваження особи діяти від імені іншої особи є нотаріально посвідчена довіреність, дійсність якої перевіряється за допомогою реєстру довіреностей. Оскільки заявником надано довіреність, що оформлена в Златоустівській сільській раді, державний реєстратор не має можливості здійснити її перевірку.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Мелекінської сільської ради «Про передачу громадянам України земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель» від 20.10.2005 року № 681 вирішено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель, які знаходяться у користуванні, в АДРЕСА_1 .

Актом про відвід в натурі присадибної ділянки для будівництва житлового будинку від 21.10.2005 року встановлено в натурі межі присадибної ділянки, відведеної ОСОБА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку, площа якої складає 0,06 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації від 02.11.2005 року, що затверджений розпорядженням Першотравневої районної державної адміністрації (Донецька обл.) від 18.11.2005 року №476, вирішено, що двоповерховий одноквартирний індивідуальний житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , який знаходиться у власності ОСОБА_1 , готовий до введення в експлуатацію. Також зазначено, що вказаний акт є підставою для оформлення права власності на об`єкт.

Розпорядженням голови Першотравневої районної державної адміністрації «Про затвердження актів державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в населених пунктах району» від 18.11.2005 року № 476 затверджено акт державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , який розташований за вказаною адресою.

Рішенням Виконавчого комітету Мелекінської сільської ради «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна громадянам» від 11.10.2006 року № 78 вирішено оформити право власності ОСОБА_1 на двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (п. 8 рішення).

24.06.2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника Клименко Валентину Іванівну, яка діяла на підставі довіреності, що надана позивачем та посвідчена секретарем Виконавчого комітету Златоустівської сільської ради Любарцевою Н.П. 28.09.2018 року, реєстраційний номер 132, звернулася до Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності на приватний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка в той же день о 16:24:21 була прийнята державним реєстратором прав на нерухоме майно вказаного органу.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Куліш Євгенії Олександрівни від 30.06.2020 року № 52889887 на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 18 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, в державній реєстрації прав власності на нерухоме майно - двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташовано за адресою: Донецька обл., Мангушський р-н, с. Білосарайська Коса, вул. Приморська, буд. 5 «б» - відмовлено.

Відповідно до вказаного рішення для державної реєстрації права власності на нерухоме майно разом із заявою та довіреністю на представника були подані наступні документи:

- акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації від 02.11.2005 року;

- технічний паспорт від 03.09.2018 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок №5 «б» вулиця Приморська, село Білосарайська Коса;

- виписку з рішення Мелекінської сільської ради «Про передачу громадянам України земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель» від 20.10.2005 року № 681.

Підставами для відмови в державній реєстрації прав власності на нерухоме майно стали наступні обставини:

1) заявником не надано жодного документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав, що розташована під зазначеним в заяві житловим будинком, та не вказано кадастровий номер земельної ділянки. Оскільки заявником надано акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації, який не зареєстрований в Єдиному реєстрі документів, державний реєстратор не має можливості перевірити відсутність суперечностей між заявленою адресою житлового будинку та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів;

В цій частині оскаржене рішення обґрунтовано тим, що п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, передбачено основний перелік документів, необхідний для державної реєстрації права власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, а саме: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів;

2) не надання договору купівлі-продажу від 02.09.1997 року № 001, що зареєстрований Азовською універсальною товарною біржею, на який міститься посилання в акті державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації.

В цій частині оскаржене рішення обґрунтовано тим, що відповідно до вимог ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Нормами ст. 40 Закону України «Про нотаріат» визначено вичерпний перелік документів та правочинів, які прирівнюються до нотаріально посвідчених. Ст. 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

3) не надання нотаріально посвідченої довіреності, що дає право діяти від імені іншої особи. Оскільки заявником надана довіреність, що оформлена в Златоустівській сільській раді, державний реєстратор не має можливості здійснити її перевірку.

В цій частині оскаржене рішення обґрунтовано тим, що відповідно до вимог п. 6 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державний реєстратор перевіряє обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав у випадках, коли державна реєстрація прав проводиться не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування. При цьому Законом також встановлений механізм, за допомогою якого державним реєстратором встановлюється відповідний обсяг - шляхом перевірки певних відомостей, що містяться в реєстрах, автоматизованих інформаційних системах Мін`юсту. Документом, що посвідчує повноваження особи діяти від імені іншої особи є нотаріально посвідчена довіреність, дійсність якої перевіряється за допомогою реєстру довіреностей.

Також у вказаному рішенні зазначено, що для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно заявнику необхідно надати наступні документи: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) договір купівлі-продажу № 001, зареєстрований Азовською універсальною біржею 02.09.1997 року, посвідчений нотаріально; 5) документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, з обов`язковим зазначенням кадастрового номера земельної ділянки; 6) нотаріально посвідчену довіреність, що дає право діяти від імені іншої особи.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

- прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

- виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

- встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

- перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

- відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

- формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

- видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (п. 1 Порядку).

Відповідно до п. 41 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів.

Згідно з п. 18 Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Пунктом 23 Порядку визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Згідно з ч.ч. 2 та 4 ст. 23 Закону державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви. Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково.

Частиною 3 ст. 23 вказаного Закону визначено, що якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Згідно з п. 5 вказаного Закону разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

В оскарженому рішенні про відмову в державній реєстрації прав міститься посилання на ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Між тим в ньому не зазначено конкретної підстави (підстав) для його прийняття, вичерпний перелік яких визначений ст. 24 вказаного Закону.

Вказані обставини породжують для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав прийняття такого рішення.

Верховний Суд в постанові від 24 квітня 2019 року в справі №815/1554/17 з аналізу практики Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ (який містив посилання лише не статтю закону без зазначення конкретної підстави для його прийняття) не відповідає вимогам відповідного закону України «Про прокуратуру» та ставить позивача у стан правової невизначеності, оскільки його зміст не дозволяє позивачу встановити дійсні підстави прийняття такого наказу та спрогнозувати подальші свої дії, зокрема, щодо оскарження такого наказу.

Отже, оскаржене рішенні про відмову в державній реєстрації прав не може вважатися законним і обґрунтованим.

Щодо посилань відповідача у відзиві на те, що заявником не надано документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси

Суд погоджується з тим, що оскільки позивач для державної реєстрації права власності на нерухоме майно не надала документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав, тому відповідно до вимог п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, вона мала надати документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, не визначено документу, який має підтверджувати присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси.

Відповідно до п. 11 ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження як прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Однак вказані положення набрали чинності з 01.12.2019 року - дня набрання чинності Законом України від 17.10.2019 року № 199-IX, яким ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» доповнено пунктом 11.

Адреса об`єкту нерухомого майна була відображена в поданій до відповідача виписці з рішення Мелекінської сільської ради «Про передачу громадянам України земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель» від 20.10.2005 року № 681.

Однак, як зазначив відповідач, і це не заперечувалося позивачем, земельна ділянка у відповідному Державному реєстрі не зареєстрована та не мала кадастровий номер.

Отже, цей документ не міг бути документом, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Позивачем до позову додано виписку з рішення Виконавчого комітету Мелекінської сільської ради від 11.10.2006 року № 78 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна громадянам», п. 5 якого вирішено: «Оформити право власності ОСОБА_1 на двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення органу місцевого самоврядування було прийнято у відповідності до діючого на час його прийняття законодавства України, а саме п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.

Це рішення підтверджувало присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Разом з тим, в переліку наданих заявником документів, які аналізувалися відповідачем при прийнятті оскарженого рішення, такий документ відсутній. Посилання про його неприйняття з тих чи інших причин - в рішенні не зазначено.

Позивач посилався на те, що відповідач не прийняв цей документ при прийнятті заяви та документів.

Дії відповідача щодо неприйняття таких документів в даній справі не оскаржуються.

Отже, вказаний документ відповідачем в оскарженому рішенні не досліджувався та не аналізувався. Разом з тим він мав значення для правильного вирішення питання.

Крім того, адреса об`єкта нерухомого майна зазначена у поданому до відповідача акті державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації від 02.11.2005 року, що затверджений розпорядженням Першотравневої районної державної адміністрації (Донецька обл.) від 18.11.2005 року №476.

Щодо посилань відповідача на не надання договору купівлі-продажу від 02.09.1997 року № 001, що зареєстрований Азовською універсальною товарною біржею, на який міститься посилання в акті державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації, то суд вважає їх неприйнятними, оскільки такий документ не входить до документів, які подаються для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, виключний перелік яких передбачений п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, який був застосований відповідачем в оскарженому рішенні.

Крім того, відповідачем в цій частині не враховано те, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 25 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року № 1243, який підлягав застосуванню на час закінчення будівництва та введення в експлуатацію належного позивачу жилого будинку, закінчені будівництвом приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки приймаються в експлуатацію у порядку, визначеному Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженому з Мінрегіонбудом.

У листопаді 2005 року на території Донецької області порядок прийняття в експлуатацію житлових будинків садового типу визначався Порядком прийняття в експлуатацію на території Донецької області закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків, затвердженим розпорядженням Донецької обласної державної адміністрації від 21.06.2005 року № 213.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, закінчені будівництвом приватні житлові будинки садибного типу, дачні і садові будинки вводяться в експлуатацію за рішенням, що приймається державною приймальною комісією.

Пунктом 7 вказаного Порядку було визначено, що при прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків замовник (забудовник) подає державній приймальній комісії: - документи райдержадміністрації чи міської ради про відведення земельної ділянки і погодження будівництва; - дозвіл органів державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт; - погоджену в установленому порядку проектну документацію, будівельний паспорт; - документи на геодезичну розбивочну основу будівництва, геодезичне виконавче знімання мереж до будівель і споруд; - технічний паспорт інвентаризаційного бюро; - дозволи відповідних служб на підключення об`єкта до інженерних мереж.

Відповідно до п. 14, 16, 18 цього Порядку за результатом роботи приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом приватного житлового будинку садибного типу, дачного і садового будинку.

Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об`єкта райдержадміністрацією чи виконкомом міської ради, що утворили комісію.

Підписаний і затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є підставою для оформлення права власності на об`єкт.

Реєстрація у відповідному реєстрі документів актів про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта законодавством передбачена на була.

Тому, відповідні посилання відповідача на не неможливість проведення перевірки відсутності суперечностей між заявленою адресою, що зазначена в поданому позивачем акті державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів індивідуальної забудови до експлуатації від 02.11.2005 року, та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів, є неприйнятними.

Адже державний реєстратор має застосовувати положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, з урахуванням інших норм права, часу видачі відповідних документів та положень законодавства, які були чинними на час їх видачі, враховуючи при цьому і те, що зміна положень законодавства не призводить до нечинності таких документів, якщо це не прямо передбачено в законодавстві.

Щодо посилань відповідача на ненадання нотаріально посвідченої довіреності, та неможливості здійснити перевірку наданої довіреності.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 Цивільного кодексу України довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

Довіреність, посвідчена зазначеними посадовими особами, прирівнюються до нотаріально посвідченої довіреності.

Представником позивача була надана довіреність, що посвідчена секретарем Виконавчого комітету Златоустівської сільської ради, тобто посадовою особою органу місцевого самоврядування. Отже, відповідно до наведених вимог законодавства вона прирівнюється до нотаріально посвідченої довіреності.

Неможливість здійснення перевірки довіреності не може бути підставою для відмови у державній реєстрації права власності на нерухоме майно.

Посилання відповідача в цій частині на роз`яснення державних органів є неприйнятними, оскільки вони не є нормативно-правовими актами і, відповідно, не носять обов`язковий характер.

Посилання відповідача на положення п. 43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, є також неприйнятними, оскільки подана позивачем заява ним розглядалася на підставі п. 41 Порядку, що підтверджується змістом оскарженого рішення.

Позивачем до позову також додані: акт про відвід в натурі присадибної ділянки для будівництва житлового будинку від 21.10.2005 року; розпорядження голови Першотравневої районної державної адміністрації «Про затвердження актів державної технічної комісії про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в населених пунктах району» від 18.11.2005 року № 476; будівельний паспорт на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 у селі (селищі) АДРЕСА_1 .

Разом з тим, в переліку наданих заявником документів, які аналізувалися відповідачем при прийнятті оскарженого рішення, такі документи відсутні. Посилання про їх неприйняття з тих чи інших причин - в рішенні не зазначено.

Позивач посилався на те, що відповідач не прийняв ці документи при прийнятті заяви та інших документів.

Дії відповідача щодо неприйняття таких документів в даній справі не оскаржуються.

Отже, вказані документи відповідачем в оскарженому рішенні не досліджувався та не аналізувався. Разом з тим вони мали значення для правильного вирішення питання.

Посилання відповідача у відзиві на те, що подання таких документів не передбачено, тому вони не розглядалися та до заяви не додавалися, є неприйнятним з огляду на те, що Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, передбачає вичерпний перелік документів, які має подати заявник для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Проте він не позбавляє заявника права крім обов`язкових документів також надати додаткові.

Як вже зазначалося, в оскарженому рішенні про відмову в державній реєстрації не зазначено конкретної підстави (підстав) для його прийняття, що визначені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи наведене таке рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

З метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне також зобов`язати відповідача повторно вирішити питання, щодо якого звернулася позивач через свого представника, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області (85700, Донецька обл., Волноваський р-н, м. Волноваха, вул. Героїв 51 ОМБР, 1) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області від 30.06.2020 року № 52889887.

Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань надання адміністративних послуг Волноваської районної державної адміністрації Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 24.06.2020 року за реєстраційним номером 40165027, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 14 вересня 2020 року.

Суддя Т.В. Логойда