Справа № 500/2147/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2147/20

14 вересня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62442037 від 01.07.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Р. відкрито виконавче провадження ВП №62442037, з примусового виконання виконавчого напису №2671, виданого 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" (далі ТОВ "Фінфорс") заборгованість в розмірі 17282,80 грн. Однак, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №62442037 від 01.07.2020 року ОСОБА_1 не отримувала, за вказаною у постанові адресою ніколи не проживала та жодних договорів з стягувачем не підписувала.

Виконавчий документ ж прийнятий відповідачем до виконання за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачу, та без урахування того, що місцем реєстрації та проживання позивача є місто Копиченці Гусятинського району Тернопільської області, чим недотримано вимоги ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", тобто з порушенням правил територіальної діяльності.

За таких підстав, вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 27.08.2020 року.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження ВП №62442037 та відкладено розгляд справи на 14.09.2020 року.

Представником позивача 14.09.2020 року заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду відповідно до ст.268 КАС України. Причини неявки суду не повідомлено, витребуваних документів не представлено.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 та ч.3 ст.268 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис №2671 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ "Фінфорс" заборгованість в розмірі 17282,80 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Р. 01.07.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62442037 (а.с.43-44) з примусового виконання виконавчого напису №2671, виданого 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" заборгованість в розмірі 17282,80 грн. Адреса боржника вказана "02230, м.Київ, вул.Свято-Георгіївська, буд.10 А, кв.22".

Як наслідок, відповідачем прийнято постанову від 16.07.2020 року про звернення стягнення на заробітню плату, пенсію, степендію, та інші доходи боржника (а.с. 8).

Не погоджуючись з такою постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірного правового акта індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 вказаного Закону, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Приписами ч.1 ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

При цьому, ч.2 ст.24 Закону №1404-VІІІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Як встановлено судом, в матеріалах виконавчого провадження ВП №62442037 адреса позивача вказана " АДРЕСА_1 ".

Відповідно до інформації з відкритих джерел Єдиного реєстру приватних виконавців України, розміщеного на сайті https://erpv.minjust.gov.ua, виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Р. є місто Київ.

Проте, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Копиченці Гусятинського району Тернопільської області, де зареєстрована та проживає з адресою: АДРЕСА_2 , починаючи із 26.12.1998 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №143, виданою 14.06.2019 року Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області (а.с.9).

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 12.08.2020 року, позивач не має нерухомого майна у місті Києві (а.с.10).

Водночас, позивач отримує дохід від комунального некомерційного підприємства "Копичинецька комунальна районна лікарня" Гусятинської районної ради (місті Копиченці Гусятинського району Тернопільської області) та від філії державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Тернопільській області (у місті Тернополі Тернопільської області), на адреси яких відповідачем було скеровано постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №62442037 від 16.07.2020 року (а.с.7, 8).

Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність у позивача майна у виконавчому окрузі міста Києва.

Матеріали виконавчого провадження ВП №62442037, як докази, які підтверджують обставини, так і сам відзив, на виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 14.08.2020 року відповідачем подано не було.

З урахуванням вказаного та з метою з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами суд вживав заходи, визначені ч.4 ст.9, ч.3 ст.80 КАС України, зокрема ухвалою суду від 27.08.2020 року, постановленою, без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження ВП №62442037.

Проте, матеріали виконавчого провадження ВП №62442037 не було представлено суду як докази на виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 14.08.2020 року та ухвали про витребування від 27.08.2020 року.

В свою чергу, представником позивача повідомлено про подання наявних доказів у позивача разом з пред`явленням позову до суду та клопотанням про приєднання до матеріалів справи.

В силу приписів ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами ж ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень ч.5 ст.77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Суд наголошує, що відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подав та про причини не подання відзиву суд не повідомив, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи неможливість, не зважаючи на пропозицію особам, які беруть участь у справі, подати та витребування доказів з власної ініціативи, тобто вжиття судом всіх передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування обставин справи, дослідження матеріалів виконавчого провадження ВП №62442037, та беручи до уваги недоведеність наявності у позивача майна у виконавчому окрузі міста Києва на час відкриття вказаного виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно, всупереч чинного законодавства України прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі, чим порушено права позивача.

З огляду на викладене, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №62442037 від 01.07.2020 року, винесена всупереч вимог ст.24 Закону №1404-VІІІ, не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, що, на переконання суду, є підставою для визнання протиправною та скасування такої.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору в розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції №0.0..1 від 13.08.2020 року.

Керуючись ст.139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62442037 від 01.07.2020 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок, сплачений на підставі квитанції №0.0..1 від 13.08.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, будинок 4-А, офіс 171-А).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.