Справа № 140/10263/20
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/10263/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 30.06.2020 №46 про результати розгляду заяви від 23.06.2020 про призначення пенсії з віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу»; зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії державного службовця за віком з часу звернення 23.06.2020 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати від 23.06.2020 №14.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішенням МСЕК від 02.02.2005 ОСОБА_1 була визнана особою з інвалідністю другої групи від загального захворювання терміном до 01.03.2006; рішенням МСЕК від 06.02.2006 другу групу інвалідності було продовжено до 01.03.2008. При черговому переогляді 06.02.2008 МСЕК встановила позивачу першу групу інвалідності довічно. Позивач вказує, що продовжуючи працювати після встановлення другої групи інвалідності отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Звільнившись з державної служби 30.10.2006, з 16.11.2006 була переведена на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723- XII), яку отримувала до 01.03.2019.

З 01.03.2019 позивач була переведена на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV, яку і отримую по даний час.

Однак, у зв`язку з тим, що розмір даної пенсії став більший від розміру отримуваної позивачем пенсії згідно Закону №3723- XII, 23.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення мені пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), шляхом переведення на даний вид пенсії, надавши для цього всі необхідні документи.

Проте, рішенням від 30.06.2020 №46 відділу з питань перерахунку пенсій №7 управління з питань застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Волинській області, посилаючись на пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком, відповідно до названого Закону, оскільки з 16.11.2006 їй була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним, належним чином не вмотивованим та не обґрунтованим, порушує її законні права на соціальний захист і підлягає скасуванню. Позивач також вказує, що вона досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 60 років, її страховий стаж становить 31 рік 10 місяців та 21 день, тому вважає, що має право на пенсію за віком відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015. Крім того, позивач вказує, що в жодному із зазначених вище законів, не зазначається, що таке право особа одержує при умові, що їй раніше пенсія за Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 не призначалася.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву (а.с.31-34) представник відповідача позовну заяву не визнає та вважає її такою, що не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, мають жінки, які досягли пенсійного віку встановленого статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 їм не призначалася пенсія відповідно до закону. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності згідно статі 37 Закону України «Про державну службу», 30.06.2020 ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до вищевказаного Закону. З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзиві позивачка підтримала обгрунтування, викладені в позовній заяві.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31.10.2006 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримувала пенсію по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з державної служби 30.10.2006, з 16.11.2006 була переведена на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993, яку отримувала до 01.03.2019.

З 01.03.2019 позивач була переведена на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.

23.06.2020 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про перехід на пенсію за іншим законом, а саме пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням відділу з питань перерахунку пенсії №7 управління з питань застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 30.06.2020 №46 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки 16.11.2006 їй була призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ (а. с. 21-22).

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями частини третьої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої саме цим Законом, на інший.

Як було встановлено судом, відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказує, що оскільки позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993, тому ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VII від 10.12.2015.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Водночас, за приписами частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-IV.

Для жінок зазначений вік визначається статтею 26 Закону №1058-IV та становить 60 років.

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відтак, як вже зазначалось, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5138/17, від 10.04.2019 у справі №607/2474/17.

Виходячи з системного аналізу положень Закону №889-VIII та статті 37 Закону № 3723-ХІІ, із набранням чинності Законом №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із цим, законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Як вбачається з розпорядження 195872 від 06.11.2006 страховий стаж позивача становить 31 рік 10 місяців та 19 днів, а стаж державної служби складає 25 років 7 місяців 16 днів.

Тобто матеріалами справи підтверджується, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком 23.06.2020, ОСОБА_1 досягла пенсійного віку встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), має страховий стаж понад 30 років , в тому числі понад 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

Таким чином, позивач має право на пенсію з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та статті 37 Закону №3723-XII, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправним.

Разом із тим, щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії за віком за нормами Закону №889-VIII з 17.01.2020 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини стосуються саме переведення позивача з одного виду пенсії, по інвалідності, на інший вид - пенсію за віком. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру.

Крім того, неможливо погодитись з доводами пенсійного органу про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком за Законом №889-VIII, з підстав, що Законом №3723-XII їй вже призначалась пенсія по інвалідності, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Так, ЄСПЛ у пункті 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи, у даному випадку спірні правовідносини стосуються переведення позивача на інший вид пенсії, ніж той, що вона отримувала раніше, тому порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача перевести позивача з одного виду пенсії на інший.

Враховуючи вищезазначене, з урахуванням вимог статті 245 КАС України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань перерахунку пенсій №7 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Волинській області від 30.06.2020 №46 та зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з часу звернення, тобто з 23.06.2020 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 ХІІ у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати від 23.06.2020 №14.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунку пенсій №7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 30.06.2020 №46 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_1 ) з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з 30.06.2020 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 ХІІ у розмірі 60 відсотків заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати від 23.06.2020 №14.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя О.А.Лозовський