Справа № 120/3997/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 р. Справа № 120/3997/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2020 року ОСОБА_1 (позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), за вимогами якого просила суд визнати протиправним рішення відповідача № 12 від 22.05.2020 року про відмову у призначенні пільгової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію як громадянці, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 19.04.2020 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка має статус громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю ІV категорії до 1 січня 1993 року не менше 4 років. Так, 15.05.2020 року після досягнення віку 54 років 6 місяців, вона звернувся до Ладижинського сектора ОГ (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку як потерпілій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", додавши всі необхідні документи, які підтверджують факт постійного проживання останньої в м. Ладижині в зоні посиленого радіологічного контролю. Проте, відповідач рішенням за № 12 від 22.05.2020 року повідомив про відсутність достатніх правових підстав для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку мотивуючи це тим, що згідно записів її трудової книжки в період часу з 26.04.1986 року по 30.11.1988 року, а також з 01.12.1988 року по 24.05.1989 року вона працювала у смт. Літин Вінницької області, у зв`язку з чим наявна суперечність із довідкою про її зареєстроване місце проживання, де вказано, що з 15.12.1984 року по 02.12.1987 року, з 15.12.1987 року по 20.02.1996 року, з 20.02.1996 року по даний час позивачка проживала у м. Ладижин (зона посиленого радіологічного контролю). Тобто, відповідач відмовився визнавати той факт, що станом на 01.01.1993 року вона проживала на відповідній території не менше 4 років. На переконання позивачки, така відмова є безпідставною, оскільки факт її постійного проживання в м. Ладижин на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993 року першочергово уже підтверджено наявним у неї чинним Чорнобильським посвідченням, як потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідкою про реєстрацію місця проживання в м. Ладижин з 15.12.1984р. по даний час, а також наданими відповідачу медичними документами (виписками із медичної карти), які підтверджують факт проживання нею в м. Ладижин у зв`язку з вагітністю і пологами, народженням у цей період дитини та її доглядом до трьохрічного віку. Наведені обставини, на переконання позивачки, вказують на наявність у неї законного права на вихід на пенсію зі зниженням пенсійного віку з 19.04.2020 року, що і спонукало її звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 12.08.2020 року відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до положень ст. 263 КАС України. Крім, того відповідачу встановлено 15 - ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

31.08.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 24493), у якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію відповідач мотивує тим, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні радіоактивного забруднення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання чи роботи у вказаній зоні, але не більше 5 років. Так, для підтвердження факту постійного проживання в населеному пункті, віднесеного до зони посиленого радіоекологічного контролю в період з 25.04.1989 року по 31.07.1989 року (відсутні відомості про іншу трудову діяльність) позивачка надала свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 , згідно якого місце народження дитини зазначено - м. Ладижин. Натомість, вказаний документ, на переконання відповідача, і не підтверджує, і не спростовує факту постійного проживання позивачки в зоні радіологічного контролю, що ставить під сумнів належність такого документу. У той же час, надана позивачкою архівна довідка № 15/01-18 від 19.05.2020 року, видана Об`єднаним трудовим архівом Літинського району про трудовий стаж та заробітну плату позивачки за період її роботи у Літинському районному підприємстві за період з квітня 1986 року по жовтень 1987 року відповідачем до уваги також не береться, оскільки зі змісту вказаної довідки вбачається, що книги наказів по особовому складу з 1986 року по 1987 року на зберігання не надходили, а тому підтвердити факт перебування заявниці у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку не є можливим. Таким чином відповідач вважає, що позивачка не підтвердила обставини проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993 року. З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи та має посвідчення Серії НОМЕР_2 від 07.02.1999 року громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що видане Вінницькою обласною державною адміністрацією.

15.05.2020 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку.

До заяви додала пакет підтверджуючих документів, зокрема: довідку про місце проживання (реєстрації) особи № 23-14-499 від 27.04.2020 року, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області, згідно якої позивачка була зареєстрована та проживала в місті Ладижин Вінницької області за адресою: з 15.12.1984 року по 02.12.1987 року ( АДРЕСА_1 ), з 15.12.1987 року по 20.02.1996 року ( АДРЕСА_1 ), з 20.02.1996 року по теперішній час ( АДРЕСА_2 ); копію посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю Серії НОМЕР_2 від 07.02.1999 року; копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію трудової книжки Серії НОМЕР_3 від 07.04.1985 року, довідки про заробітну плату, копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про шлюб та інші документи.

За наслідком розгляду цієї заяви позивачки, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення від 22.05.2020 року № 12 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання на території зони радіоактивного забруднення в розумінні ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зокрема, даним рішенням підтверджено, що заявниця фактично проживала (працювала) в зоні посиленого радіологічного контролю з 01.08.1989 року по теперішній час, що становить менше 4 років станом на 01.01.1993 року. Не визнаючи період проживання позивачки до 01.08.1989 року відповідач вказав на наявність суперечностей між відомостями щодо реєстрації позивача у м. Ладижин, які визначені у довідці відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради № 23-14-499 від 27.04.2020 року, а також записами трудової книжки позивачки, згідно яких остання з 26.04.1986 року по 30.11.1988 року, а також з 01.12.1988 року по 24.05.1989 року працювала в смт. Літин Вінницької області.

Не погоджуючись з такими рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до частини першої статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".

У Рішенні від 17 липня 2018 року N 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України від 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Згідно із ст. 9 Закону від 28.02.91 № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 11 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, якими згідно пункту 4 частини першої цієї статті є: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, визначаються до категорії "4".

Згідно зі статтею 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону 796 -ХІІ.

Так, згідно частини першої вказаної норми, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілими від Чорнобильської катастрофи, за змістом абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закон № 796 -ХІІ, вважаються особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. У цьому випадку зменшується вік для виходу на пенсію на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність двох підтверджених обставин, а саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 року для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

Як зазначалося вище та безспірно встановлено судом, статус ОСОБА_1 , як потерпілої громадянки, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 07.02.1999 року, виданим Вінницькою обласною державною адміністрацією. Крім цього, у поданому відзиві на позовну заяву відповідачем вказаний статус позивача не оспорюється.

Згідно довідки про місце проживання (реєстрації) особи № 23-14-499 від 27.04.2020 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області, встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала в місті Ладижин Вінницької області за адресою: з 15.12.1984 року по 02.12.1987 року ( АДРЕСА_1 ), з 15.12.1987 року по 20.02.1996 року ( АДРЕСА_1 ), з 20.02.1996 року по теперішній час ( АДРЕСА_2 ). Довідка видана на підставі домових книг.

Таким чином, із вищевикладеного вбачається, що позивачка починаючи з 15.12.1984 року по даний час, фактично постійно була зареєстрована в м. Ладижин Вінницької області, який відносився до населеного пункту категорії № 4, тобто зони посиленого радіологічного контролю відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106.

Зазначений період проживання ОСОБА_1 в м. Ладижин згідно абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, надає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років та беззаперечно підтверджує проживання нею не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року, що безпідставно не визнається відповідачем.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.1 вищевказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, як видно з наведеної норми, у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог, що така має бути підтверджена і містити підстави її видачі.

Судом встановлено, що вказані вимоги Порядку 22-1 позивачкою дотримані та надано як копію посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю Серії НОМЕР_2 від 07.02.1999 року, так і довідку про періоди проживання на відповідній території в м. Ладижин Вінницької області.

При цьому, дослідивши надану позивачкою довідку про зареєстроване місце її проживання № 23-14-499 від 27.04.2020 року, суд встановив, що така містять чітко визначені періоди реєстрації проживання останньої, місце проживання та суб`єкта виготовлення відповідної довідки (Відділ ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області), який є органом місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, підстав для неприйняття до уваги вказаної довідки та неврахування відповідних періодів проживання позивача на території радіоактивного забруднення при розгляді заяви про призначення пенсії у відповідача не було.

У той же час, слід вказати, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону № 796-ХІІ особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими цим Законом, та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону №796-ХІІ у поєднанні із нормою ч. 3 ст. 65 цього Закону дають підстави дійти до висновку, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Тобто, підсумовуючи вищенаведене, суд ще раз наголошує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом від 28.02.1991 № 796-XII, а у спірній ситуації й правом призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є "посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю".

Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року по справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 року по справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 року по справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі № 751/2738/17

Як уже встановлено судом, що на час звернення позивачки до суду дане посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.02.1999 року ніким не скасовано, не визнано недійсним, отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, наявність у позивачки зазначеного посвідчення само по собі є достатнім підтвердженням факту, що вона на протязі 4 років до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

В цілому, як уже зазначалося судом вище, обставини постійного проживання позивачки в м. Ладижин Вінницької області за період з 15.12.1984 року по 02.12.1987 року ( АДРЕСА_1 ), з 15.12.1987 року по 20.02.1996 року ( АДРЕСА_1 ), з 20.02.1996 року по теперішній час ( АДРЕСА_2 ) також підтверджуються довідкою № 4990 від 27.11.2019 року Відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області, та є достатніми для отримання права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Посилання відповідача на відсутність та дефекти первинних документів (зокрема, архівної довідки № 15/01-18 від 19.05.2020 року, виданої Об`єднаним трудовим архівом Літинського району про трудовий стаж та заробітну плату позивачки), які підтверджують період перебування позивача у зоні відчуження, є безпідставними, оскільки досліджені судом обставини та їх оцінка свідчать про наявність у позивачки права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону від 28.02.91 № 796-XII, з огляду на достатність наданого позивачкою посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.02.1999 року, як доказу її постійного проживання протягом 4-ох років у зоні відчуження до 01.01.1993 року.

Окрім того, суд не може залишити поза увагою і надані позивачкою інші додаткові докази, які спростовують сумніви відповідача в тому, що наведені у трудовій книжці ОСОБА_1 відомості про трудову діяльність останньої з моменту аварії на ЧАЕС: з 26.04.1986 року по 30.11.1988 року, та з 01.12.1988 року по 24.04.1989 рік стосуються її роботи в іншому населеному пункті - смт. Літин.

Зокрема, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що з серпня 1987 року по травень 1989 року позивачка фактично проживала в м. Ладижин, оскільки з серпня 1987 року перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю і пологами, а в подальшому, у зв`язку з народженням в м. Ладижин 16.12.1987 року дитини, здійснювала догляд за дитиною, проживаючи та проходячи всі медичні процедури з дитиною в закладах охорони здоров`я м. Ладижин, що підтверджується випискою від 16.06.2020 року із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 (дочки), випискою від 16.06.2020 року із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 та листом № 402 від 23.06.2020 року КП "Ладижинський міський ЦПМСД".

Наведені обставини додатково спростовують викладені відповідачем доводи про відсутність у позивачки необхідної тривалості постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю в м. Ладижин не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

За таких обставин рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області № 12 від 22.05.2020 року про відмову позивачці в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії то суд враховує те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Виходячи з вимог частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у взаємозв`язку з положеннями статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" слідує, що жінки, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право на зниження пенсійного віку на 5 років, після досягнення ними 54 роки 6 місяців - які народилися з 01 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року (тобто, від визначеного законом віку віднімається 5 років).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 виповнилося 54 роки і 6 місяців, тому з 19.04.2020 року вона отримала право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, оскільки заява про призначення пенсії подана позивачкою 15.05.2020 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, тому датою призначення пенсії згідно частини 1 статті 45 Закону № 1058-VI має бути наступний день, що настає за днем досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, а саме 19.04.2020 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити в повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 19, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 12 від 22.05.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 4 категорії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 19 квітня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович