Справа № 813/984/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 813/984/17
адміністративне провадження № К/9901/55802/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,
суддів: Калашнікової О.В., Шевцової Н.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/984/17
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування пункту наказу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя: Заверуха О.Б., судді: Качмар В.Я., Рибачук А.І.),

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу від 04 лютого 2017 року № 120-аг «Про підсумки службового розслідування» в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани».
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в його діях відсутній склад дисциплінарного правопорушення, оскільки поставлені службові завдання від 25 січня 2017 року, отримані ним для організації ситуативної групи в межах компетенції та повноважень, були виконані, що підтверджується складеними за результатами роботи в ВПС «Амбуків» письмовими документами. Факт вчинення правопорушення позивачем та його особиста вина матеріалами службового розслідування не встановлена. За цих обставин вважає, що його неправомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
2.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до норм чинного законодавства, оскільки при проведенні службового розслідування правильно встановлено наявність в діях позивача порушень при перевірці стану зберігання зброї та боєприпасів в кімнаті зберігання зброї відділу прикордонної служби «Амбуків» Статуту внутрішньої служби.
ІІІ. Касаційне оскарження
2. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення цього позову повністю.
2.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що суди безпідставно не звернули увагу на те, що він притягнутий до дисциплінарної відповідальності без наявності в його діях складу порушення, за яке до нього застосовано спірне дисциплінарне стягнення, оскільки він не був зобов`язаний здійснювати перевірку порядку закріпленої зброї за військовослужбовцями у відділі, а інші завдання він виконав у повному обсязі.
2.2. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, за змістом якого висловив незгоду з викладеними в скарзі доводами та повідомив свою думку про правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення цього позову, просив судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 з січня 2016 року проходив службу в Львівському прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді заступника начальника штабу начальника відділу управління служби штабу Львівського прикордонного загону.
4. 25 січня 2017 року ОСОБА_1 на підставі службового завдання начальника прикордонного загону від 25 січня 2017 року № 18 вибув в ситуативну групу на ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
5. Відповідно до службового завдання, ситуативна група повинна була надати практичну допомогу керівництву підрозділу в організації оперативно-службової діяльності підрозділу протягом доби; здійснити моніторинг ділянки відповідальності підрозділу; взяти участь у перевірках організації та якості несення служби прикордонними нарядами; здійснити контроль своєчасного, точного і повного виконання поставлених перед підрозділом завдань; здійснити перевірку наявності, технічного стану зброї та боєприпасів, стану облаштування кімнати зберігання зброї, порядку обліку, зберігання та видачі зброї та боєприпасів в тимчасове користування.
6. Наказом начальника Львівського прикордонного загону від 30 січня 2017 року №92-аг «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом виникнення можливих негативних явищ посадовими особами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
7. Відповідно до висновку службового розслідування, заступник начальника штабу начальник відділу прикордонної служби штабу підполковник ОСОБА_1 під час роботи у відділі прикордонної служби «Амбуків» неякісно здійснив контроль за своєчасним, точним і повним виконанням перед підрозділом завдань та послабив контроль за службою прикордонних нарядів, не надав практичну допомогу керівництву підрозділу в організації ОСД протягом доби, неякісно здійснив контроль за порядком зберігання зброї, в наслідок чого допущено негативні явища.
8. Наказом №120 аг від 04 лютого 2017 року «Про підсумки службового розслідування» за порушення вимог статті 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 пункту 2 Посадової інструкції начальника відділу управління службою Львівського прикордонного загону, затвердженої наказом начальника Львівського прикордонного загону від 24 червня 2016 року №111 од «Про положення про відділ управління службою», за не виконання обов`язку забезпечувати повсякденне управління оперативно-службовою діяльністю, заступнику начальника штабу начальнику відділу управління службою підполковнику ОСОБА_1 оголошено сувору догану.
9. Позивач, вважаючи вказаний наказ протиправним, звернувся з цим позовом до суду.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
10. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
11. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
12. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
13. За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
14. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.
15. Частиною першою статті 6 цього ж Закону визначено, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
16. Згідно із статтею 10 Закону, органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.
17. Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.
18. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
19. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України.
20. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
21. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
22. Згідно із статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині(підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів(начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
23. Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
24. Згідно із статтею 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а)зауваження; б)догана; в)сувора догана; г)попередження про неповну службову відповідність; д)пониження в посаді; е)пониження військового звання на один ступінь; є)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж)позбавлення військового звання.
25. Статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
26. Відповідно до пункту 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
27. Згідно із статтями 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
28. Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
29. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець, зокрема, щодо необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
30. Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування за фактами невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцями своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, порядку несення служби або громадського порядку визначені Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 травня 2005 року № 111.
31. Згідно з пунктом 6 Інструкції, підставою для призначення службового розслідування можуть бути рапорти посадових та службових осіб добового (прикордонного) наряду, командирів підрозділів, начальників служб, інших посадових осіб, окремих військовослужбовців, заяви (скарги) громадян, подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції, а також інші повідомлення про правопорушення, події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися.
32. Відповідно до пункту 17 Інструкції, розслідування має встановити наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який вчинив правопорушення; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій, які було порушено; ступінь провини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму провини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
33. Згідно з пунктом 18 Інструкції, за результатами службового розслідування складається висновок. Висновки щодо допущених військовослужбовцем порушень в обов`язковому порядку повинні підтверджуватися посиланнями на наявні докази.
VI. Позиція Верховного Суду
34. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
35. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36. Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.
37. Суди попередніх інстанцій встановили, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу №120 аг від 04 лютого 2017 року «Про підсумки службового розслідування», яким позивачу за порушення вимог статей 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 пункту 2 Посадової інструкції начальника відділу управління службою Львівського прикордонного загону, затвердженої наказом начальника Львівського прикордонного загону від 24 червня 2016 року №111 од «Про положення про відділ управління службою», за не виконання обов`язку забезпечувати повсякденне управління оперативно-службовою діяльністю, оголошено сувору догану.
38. Системний аналіз норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, свідчить, що притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення факту невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або порушення ним військової дисципліни або громадського порядку. Такий факт фіксується у висновку службового розслідування, яке проводиться з дотриманням встановленої процедури, а вид дисциплінарного стягнення повинен обиратись з врахуванням характеру та обставин вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.
39. Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі наказу начальника Львівського прикордонного загону від 30 січня 2017 року № 92-аг «Про проведення службового розслідування» проведено службове розслідування за фактом виникнення можливих негативних явищ посадовими особами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
40. За результатами службового розслідування складено висновок, затверджений начальником Львівського прикордонного загону 04 лютого 2017 року, за змістом якого розслідуванням встановлено, що факт виникнення негативних явищ на відділі прикордонної служби «Амбуків» підтверджено.
41. Також цим розслідуванням встановлено наявність в діях заступника начальника штабу начальника відділу прикордонної служби штабу підполковника ОСОБА_1 порушення вимог статей 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 пункту 2 Посадової інструкції начальника відділу управління службою Львівського прикордонного загону, затвердженої наказом начальника Львівського прикордонного загону від 24 червня 2016 року №111 од «Про положення про відділ управління службою», а також вимог розділу 6 Методичних рекомендацій начальникам відділів прикордонної служби, заступникам (помічникам) начальників відділів прикордонної служби з логістики з питань організації зберігання, обліку та використання стрілецької зброї, боєприпасів та засобів активної оборони у відділах прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , затверджених наказом Львівського прикордонного загону від 04 грудня 2016 року № 201од.
42. Ці порушення полягали в наступному.
43. 25 січня 2017 року ОСОБА_1 на підставі службового завдання начальника прикордонного загону від 25 січня 2017 року № 18 вибув в ситуативну групу на ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
44. За змістом службового завдання офіцера управління прикордонного загону для організації роботи ситуативної групи на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », його метою було надання практичної допомоги в організації та керівництві оперативно-службовою діяльністю відділу прикордонної служби протягом доби; термін роботи з 25 по 29 січня 2017 року.
45. Службовим завданням було визначено ряд заходів, які необхідно було виконати, а саме:
1) надати практичну допомогу керівництву підрозділу в організації оперативно-службової діяльності підрозділу протягом доби;
2) здійснити моніторинг ділянки відповідальності підрозділу;
3) прийняти участь у перевірках організації та якості несення служби прикордонними нарядами;
4) здійснити контроль своєчасного, точного і повного виконання поставлених перед підрозділом завдань;
5) здійснити перевірку наявності, технічного стану зброї та боєприпасів, стану облаштування кімнати зберігання зброї, порядку обліку, зберігання та видачі зброї та боєприпасів в тимчасове користування.
46. Наказом начальника Львівського прикордонного загону від 30 січня 2017 року №92-аг призначено службове розслідування на підставі інформації, викладеної у рапорті начальника 4 групи чергових відділу управління службою штабу майора Щербай П.М. про результати перевірки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » офіцером ВВБ капітаном ОСОБА_2 , в якому зазначалося, що 28 січня 2017 року старший лейтенант ОСОБА_3 з 11 січня 2017 року відряджений до впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виконував обов`язки з 21.00 по 09.00 в п/п «СЗПН» відповідно до плану охорони державного кордону з 21.30 по 22.00, здійснив перевірку п/н «СпТЗ» групою у складі старшого прапорщика ОСОБА_4 , однак в дійсності перевірку не здійснював та перебував у підрозділі. Окремі та часткові рішення щодо будь-яких змін здійснення перевірки та несення служби ДІПС старшим лейтенантом ОСОБА_3 прийняті не були. Відповідно до «Книги обліку і закріплення зброї і боєприпасів підрозділу», закріплена зброя за ІПС 1 категорії старшого прапорщика ОСОБА_5 , МІПС 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_6 , ДІПС 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_7 , СІПС лейтенанта ОСОБА_8 та ДІПС 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_9 , однак вищевказані військовослужбовці тривалий термін переміщені до інших підрозділів. В плані охорони державного кордону на момент перевірки офіцером ВВБ не була облікована служба ДІПС, а саме: сержанта ОСОБА_10 та прапорщика ОСОБА_11 , які організовували службу з 22.00 год. по 02.00 год. На вхідних дверях кімнати зберігання зброї не було проставлено печатки СЗПН №98 та чергового підрозділу №97. Станом на 07.50 год. 28 січня 2017 року доповіді про недоліки, виявлені в ході роботи капітана ОСОБА_2 по лінії оперативно-чергової служби не було.
47. Висновком службового розслідування за фактом виникнення можливих негативних явищ з боку посадових осіб відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виявлених офіцером відділення внутрішньої безпеки по ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 встановлено, що заступник начальника штабу начальник відділу прикордонної служби штабу підполковник ОСОБА_1 під час роботи у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » неякісно здійснив контроль за своєчасним, точним і повним виконанням перед підрозділом завдань та послабив контроль за службою прикордонних нарядів, не надав практичну допомогу керівництву підрозділу в організації ОСД протягом доби, не якісно здійснив контроль за порядком зберігання зброї внаслідок чого, було допущено вищевикладені негативні явища.
48. За результатами проведення службового розслідування запропоновано за невиконання вимог статей 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 пункту 2 Посадової інструкції начальника відділу управління службою Львівського прикордонного загону, затвердженої наказом начальника Львівського прикордонного загону від 24 червня 2016 року №111 од «Про положення про відділ управління службою» заступника начальника штабу начальника відділу прикордонної служби штабу підполковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності правами начальника прикордонного загону та оголосити сувору догану та розглянути на засіданні атестаційної комісії прикордонного загону.
49. Спірним наказом заступнику начальника штабу начальнику відділу управління службою підполковнику ОСОБА_1 оголошено сувору догану та визначено розглянути на засіданні атестаційної комісії прикордонного загону.
50. В оскаржуваному наказі зазначено, що в діях заступника начальника штабу начальника відділу прикордонної служби штабу підполковника ОСОБА_1 вбачається порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (військовослужбовці повинні беззастережно виконувати накази командирів (начальників)), статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою), 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внітрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України), абзацу 1 пункту 2 Посадової інструкції начальника відділу управління службою Львівського прикордонного загону, затвердженої наказом начальника Львівського прикордонного загону від 24 червня 2016 року №111 од «Про положення про відділ управління службою» (забезпечувати повсякденне управління оперативно-службовою діяльністю).
51. Верховний Суд враховує, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
52. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31 травня 2016 року № 421 з метою забезпечення організації надійного зберігання стрілецької зброї та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони, їх обліку та видачі для службового користування у відділах Державної прикордонної служби затверджено Тимчасову інструкцію про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони у відділах Державної прикордонної служби (далі Інструкція).
53. Пунктом 2 Інструкції визначено, що утримання стрілецької зброї, боєприпасів і засобів активної оборони у справному стані, постійно готовими до бойового застосування є головним елементом бойової готовності відділу, а забезпечення надійного їх збереження найважливішим обов`язком начальників усіх рівнів.
54. Пунктом 4 Інструкції встановлено, що контроль за технічним станом та організацією експлуатації стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони здійснюється, зокрема, під час інспектування (перевірок) відділу вищими органами.
55. Основною метою оглядів є контроль за правильністю обліку, утримання, зберігання стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони і забезпечення їх постійної бойової готовності.
56. Нормами Інструкції визначено, що під час проведення оглядів перевіряються, серед іншого, стан обліку і відповідність облікових даних фактичній наявності та організація зберігання стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони (у тому числі умови і стан місць зберігання, порядок видачі та приймання, наявність печаток (пломб) і правильність запечатування (опломбування), наявність та правильність зберігання запасних ключів від усіх місць зберігання зброї і боєприпасів, справність засобів охоронної та пожежної сигналізації).
57. Розділом ІІ Інструкції визначено основні положення організації обліку, зберігання і видачі стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони у відділі.
58. Пунктом 10 визначено, що облік наявності, руху і якісного стану стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони у відділі ведеться у книзі обліку і закріплення зброї та боєприпасів.
59. Внесення змін у записи шляхом їх виправлення не допускається. У разі зміни найменування або кількості закріпленого за військовослужбовцем озброєння, що раніше було видано йому, озброєння відмічається як здане. Одночасно проводиться новий запис про закріплення за військовослужбовцем озброєння (пункт 14 Інструкції).
60. Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з актом перевірки стану зберігання зброї та боєприпасів в кімнаті зберігання зброї відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26 січня 2017 року №2/3-54, комісією, головою якої був ОСОБА_1 , здійснено перевірку стану зберігання зброї, боєприпасів та майна відділення забезпечення спеціальними засобами згідно вимог наказу №925/ДСК від 10 грудня 2004 року.
61. У цьому акті зазначено про те, що порушень під час перевірки не встановлено.
62. Водночас, згідно з інформацією внесеною до книги обліку перевірки зброї, зазначено про перевірку стану зберігання зброї, боєприпасів та майна відділення забезпечення, наявність зброї, порядок обліку та видачі в тимчасове користування, наявність охоронної сигналізації, відео спостереження та запірних механізмів.
63. З цієї книги слідує також, що зброя та боєприпаси в справному стані та в наявності відповідно до обліку. Порядок обліку, зберігання, видача в тимчасове користування відповідає вимогам. Охоронна сигналізація, відео спостереження, запірні механізми в наявності та в справному стані. Необхідно: здійснити додаткову чистку зброї, провести бірювку ключів КЗЗ, шаф та запірних механізмів.
64. Виходячи з вказаного, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що 26 січня 2017 року позивач, здійснюючи перевірку стану зберігання зброї та боєприпасів в кімнаті зберігання зброї відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не встановив порушень порядку закріплення зброї, що підтверджено актом перевірки та записами у книзі обліку перевірки зброї.
65. Також Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів ОСОБА_1 про те, що під час огляду стану зберігання зброї ним дано усні вказівки щодо необхідності перезакріплення зброї, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
66. Крім того, Верховний Суд вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що службовим завданням не ставився наказ здійснювати перевірку порядку закріплення зброї за військовослужбовцями з огляду на таке.
67. Суди встановили, що, серед іншого, службовим завданням визначено здійснити перевірку наявності, технічного стану зброї та боєприпасів, стану облаштування кімнати зберігання зброї, порядку обліку, зберігання та видачі зброї та боєприпасів в тимчасове користування.
68. Втім, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначав про те, що предметом перевірки, зокрема, був порядок обліку, зберігання, видача зброї в тимчасове користування, а не порядок закріплення зброї за військовослужбовцями.
69. Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що службове завдання в частині здійснення перевірки порядку обліку зброї не можна тлумачити буквально, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Поняття «облік зброї» (засвідчення, встановлення наявності, з`ясування кількості) охоплює поняття «закріплення зброї». Більше того, закріплення зброї за військовослужбовцями є окремим видом обліку зброї, який ведеться у книзі обліку і закріплення зброї та боєприпасів.
70. Такі висновки судів відповідають змісту Тимчасової інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони у відділах Державної прикордонної служби, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31 травня 2016 року № 421.
71. Виходячи з встановлених судами фактичних обставин справи Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що при здійсненні перевірки наявності, технічного стану зброї та боєприпасів, стану облаштування кімнати зберігання зброї, порядку обліку, зберігання та видачі зброї і боєприпасів у тимчасове користування ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснити, в тому числі, перевірку дотримання порядку закріплення зброї за військовослужбовцями у відділі, що включає в себе поняття «облік» та «видача» зброї.
72. Оскільки вказаного позивач не здійснив, тому правильними є висновки службового розслідування, відповідно до яких ОСОБА_1 неякісно здійснив контроль за порядком зберігання зброї.
73. Щодо доводів скаржника про те, що йому не було визначено обов`язку здійснити перевірку до 28 січня 2017 року (до перевірки, яку здійснив капітан ОСОБА_2 ), оскільки у службовому завданні визначено строк перевірки з 25 по 29 січня 2017 року, а тому він мав змогу провести перевірку стану зберігання зброї у крайній строк до 29 січня 2017 року, Верховний Суд зазначає таке.
74. Суди попередніх інстанцій встановили, що 26 січня 2017 року, здійснюючи перевірку стану зберігання зброї та боєприпасів в кімнаті зберігання зброї відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_1 не встановив порушень порядку закріплення зброї, що підтверджено актом перевірки та записами у книзі обліку перевірки зброї.
75. В той же час, недоліки, які стосувались обліку та порядку закріплення зброї у відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », встановлені під час перевірки офіцером ВВБ капітаном ОСОБА_2 28 січня 2017 року.
76. Так, з рапорту начальника 4 групи чергових відділу управління службою штабу майора ОСОБА_12 від 28 січня 2017 року №1143 вбачається, що в обліку зберігання зброї виявлені порушення. Відповідно до «Книги обліку і закріплення зброї і боєприпасів підрозділу», закріплена зброя за ІПС 1 категорії старшого прапорщика ОСОБА_5 , МІПС 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_6 , ДІПС 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_7 , СІПС лейтенанта ОСОБА_8 та ДІПС 2 категорії молодшого сержанта ОСОБА_9 , однак вищевказані військовослужбовці тривалий термін переміщені до інших підрозділів.
77. Аналіз перелічених вище фактів, з урахуванням встановленої хронології подій дає підстави для висновку, що порушення обліку, зберігання та видачі зброї і боєприпасів у тимчасове користування, яке виразилось у порушенні порядку закріплення зброї у відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », мало місце станом на 26 січня 2017 року, однак таке порушення ОСОБА_1 під час здійснення відповідної перевірки не було виявлене та зафіксоване у встановленому законом порядку, про що свідчать відомості акту перевірки та записи у книзі обліку перевірки зброї.
78. Також звіт, складений за результатами роботи ситуативної групи управління Львівського прикордонного загону на ділянці відділу прикордонної служби «Амбуків» від 03 лютого 2017 року, не спростовує висновків службового розслідування про те, що позивач не виявив цих порушень у межах реалізації службового завдання.
79. Вказані порушення і в суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду справи не спростовані позивачем.
80. Щодо тверджень позивача про вибірковість рішення відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності з усього складу комісії лише його, з огляду на те, що вина за не виявлене порушення, є колективною виною усіх членів комісії, що здійснювала перевірку, то Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця відноситься до виключних повноважень командира, який у кожному випадку вирішує питання щодо наявності підстав для його застосування.
81. У рішенні «Галфорд проти Сполученого Королівства» від 25 червня 1997 року Європейський Суд з прав людини зазначив «словосполучення «згідно із законом» не лише вимагає дотримання національного закону, а й стосується якості такого закону (рішення у справі)». «Суд нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Доменічіні проти Італії від 15 листопада 1996 року).
82. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
83. Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
84. Таким чином, накладення дисциплінарного стягнення у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Збройних сил України є дискреційними повноваженнями командира, який у кожному випадку вирішує питання щодо наявності підстав для його застосування.
85. Крім того, позивач не заявляв до суду вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не накладення дисциплінарного стягнення за наслідками службового розслідування на інших членів комісії, які здійснювали перевірку у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
86. За таких обставин суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.
87. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що спірний наказ відповідача є правомірним та не підлягає скасуванню судом, тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
88. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у цій справі про відсутність підстав для задоволення позову.
89. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, а також рішення в цій справі є законними, обґрунтованими, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
90. Водночас, доводи та аргументи касаційної скарги Верховний Суд вважає такими, що зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою, наданою судами щодо обставин цієї справи, встановлених під час її розгляду.
91. У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
92. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
93. За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
94. Таким чином, зважаючи на приписи статей 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
VIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська
Судді О.В. Калашнікова
Н.В. Шевцова