Справа № 320/7976/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7976/20 Головуючий у 1 інстанції - Терлецька О.О.
Суддя-доповідач - Ганечко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Бєлової Л.В., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Зубрицького Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати постанову Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області від 05.09.2020 № 5 «Про утворення і перелік територіальних виборчих округів на чергових та перших виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25.10.2020, встановлення їх меж та присвоєння їм порядкових номерів».

В даному адміністративному позові позивач зазначив про своє право на звернення до суду з огляду на наявність у нього статусу виборця. Також, в поданому позові ОСОБА_1 наголошує на порушенні його прав як виборця, зокрема, при утворенні територіальних виборчих округів, Обухівською міською територіальною виборчою комісією Обухівського району Київської області не дотримано встановленого законодавством обов`язкового принципу неперервності меж територіальних виборчих округів, що, у свою чергу, суттєво впливає на кількість виборців в такому територіальному виборчому окрузі та впливає на хід та результати місцевих виборів депутатів Обухівської об`єднаної територіальної громади Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення - повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки у позивача відсутнє право (адміністративно процесуально дієздатність) на звернення до адміністративного суду з даним позовом. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що ч. 2 ст. 273 КАС України обмежує предмет оскарження виборцем. Так, імперативною і необхідною умовою права виборця на оскарження є пов`язаність оскаржуваного рішення чи діяльності безпосередньо з особою цього виборця та його особистими немайновими правами. Ця умова стосується, як прав, так і законних інтересів виборця.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачає вимоги, з якими особа може звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно частини 3 статті 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Виборчого кодексу України передбачено, що виборчі права громадян України - це гарантовані Конституцією України та цим Кодексом їхні права на участь у виборах, які проводяться в Україні.

Основні виборчі права громадян України включають:

1) право вільно обирати (право голосу на виборах);

2) право бути обраним.

Громадяни України мають також інші права на участь у виборчому процесі, пов`язані з їхніми основними виборчими правами.

Виборчі права громадян України здійснюються в обсязі і порядку, передбачених виборчим законодавством.

Пунктом 1 частини 1 статті 22 Виборчого кодексу України передбачено, що суб`єктом виборчого процесу відповідних виборів є виборець, який має право голосу на відповідних виборах.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Виборчого кодексу України, суб`єкт виборчого процесу може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність, що стосуються виборчого процесу, до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій визначені статтею 273 КАС України.

Частинами 1, 2 статті 273 КАС України передбачено, що право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій мають суб`єкти відповідного виборчого процесу (крім виборчої комісії), а також ініціативна група референдуму, інші суб`єкти ініціювання референдуму.

Виборець, учасник всеукраїнського референдуму (громадянин України, який має право голосу у відповідних виборах або референдумі) може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виборчої комісії, комісії з референдуму, членів цих комісій, якщо такі рішення, дія чи бездіяльність безпосередньо порушують його виборчі права або інтереси щодо участі у виборчому процесі чи процесі референдуму.

Отже, судовому захисту підлягає лише порушене право особи, а тому, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести перед судом факт порушення Обухівською міською територіальною виборчою комісією Обухівського району Київської області безпосередньо його виборчого права або інтересу щодо участі у виборчому процесі, як того вимагає частина друга статті 273 КАС України.

При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З наведеного слідує, що під час вирішення виборчих спорів суд повинен перевірити не тільки правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, але й встановити наявність порушення такими рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача. При цьому, встановлення в судовому порядку відсутності такого порушення є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог заявника, а не повернення позовної заяви позивачу без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на суб`єктний склад учасників зазначеної адміністративної справи та права суб`єктів виборчого процесу, які закріплені у Виборчому кодексі України та Кодексі адміністративного судочинства України, а також наведення позивачем в позовній заяві посилань на наявність порушень його виборчих прав, суд першої інстанції, на етапі прийняття вказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі, дійшов помилкових висновків про повернення вказаної адміністративної справи, адже наявність або відсутність порушення прав позивача, як суб`єкта виборчого процесу, повинна встановлюватись судом вже під час розгляду зазначеної адміністративної справи по суті.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.05.2019 у справі № 855/134/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З аналізу вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 прийнята з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо заявленого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції клопотання ОСОБА_1 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Обухівської міської територіальної виборчої комісії Обухівського району Київської області судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що розподіл судових витрат, в тому числі і за подання апеляційної скарги, здійснює той суд, який ухвалив остаточне рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, право суду апеляційної інстанції на зміну розподілу судових витрат виникає у випадку зміни судового рішення або ухвалення нового.

Водночас, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 про повернення позовної заяви позивачу рішення по суті спору Шостим апеляційним адміністративним судом не приймається, що унеможливлює вирішення ним питання про розподіл судових витрат за правилами ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України.

За таких обставин, підстави для задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 272, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Ганечко О.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Сорочко Є.О.