Справа № 826/9950/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 826/9950/17

адміністративне провадження № К/9901/22880/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В.,

перевірив касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі № 826/9950/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства освіти і науки України, в якому просив визнати такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили та нечинними підпункт 5 пункту 1, абзац четвертий підпункту 4 та підпункт 6 пункту 2, абзац третій підпункту 4 пункту 3, підпункт 4 пункту 5, абзац четвертий підпункту 2 пункту 2 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року № 183/28313 зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 06 лютого 2017 року №174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2017 року № 245/30113.

04 лютого 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, залишим без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, позов задоволено.

Визнано такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили та нечинними підпункт 5 пункту 1, абзац четвертий підпункту 4 та підпункт 6 пункту 2, абзац третій підпункту 4 пункту 3, підпункт 4 пункту 5, абзац четвертий підпункту 2 пункту 2 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року № 183/28313 зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 06 лютого 2017 року № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2017 року № 245/30113.

На вказані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції відповідач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 07 вересня 2020 року.

У касаційній скарзі відповідач посилається на частину четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підстави для касаційного оскарження судового рішення передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та, як на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

В касаційній скарзі відповідач викладає обставини справи, частково цитує частину четверту статті 328 КАС України та нормативні акти, посилається на норми Конституції України, постанову пленуму Верховного Суду України, практику Європейського суду з прав людини, зазначає про незгоду з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції з підстав порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Отже, перевірив касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України, Судом установлено, що відповідачем у касаційній скарзі не викладені підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі № 826/9950/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова