Справа № 580/851/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/851/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів: Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (відповідач 1), та Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації (відповідач 2), в якій просив:

- визнати незаконними та протиправними дії Управління соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 6 грн. 62 коп. Соціальної пенсії по інвалідності по II групі інвалідності з дитинства за період з 01 вересня 1999 року по 30 вересня 1999 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 282 грн.74 коп. соціальної пенсії по інвалідності по II групі та по І групі інвалідності з дитинства за період з 01 жовтня 1999 року по 31 травня 2002 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 37273 грн. 60 коп. соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства за період з 08 жовтня 2002 року по 31 жовтня 2011 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 44431 грн. 00 коп. за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2015 року соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства;

- визнати незаконними та протиправними дії Уманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 26715 грн.00 коп. соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області яке незаконно недопризначило, недонарахувало та недовиплатило ОСОБА_1 суму 39360 грн.00 коп. соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства за період з 01 грудня 2017 року по 29 лютого 2020 року;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області правонаступника Управління соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області допризначити, донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму 289 грн. 36 коп. соціальної пенсії по інвалідності по II групі інвалідності з дитинства та по І групі інвалідності з дитинства яка незаконно недопризначена, недонарахована та недовиплачена ОСОБА_1 за період з 01 вересня 1999 року по 31.05.2002 року з вини органів які призначали та виплачували пенсію ОСОБА_1 : Управління соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області та Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, на підставі частини другої статті 87 "Виплата пенсій за минулий час" Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХII від 05 листопада 1991 року зі змінами та доповненнями де встановлено: "Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком", кошти перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 що додається в додатку №57;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області/правонаступника Уманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, колишнього Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області та колишнього Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області/ допризначити, донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму 147780 грн. 60 коп. соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства яка незаконно недопризначена, недонарахована та недовиплачена ОСОБА_1 за період з 08 жовтня 2002 року по 29 лютого 2020 року з вини Органів які призначали та виплачували пенсію ОСОБА_1 : колишнього Управління Пенсійного фонду України в Уманському районі Черкаської області, колишнього Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області, колишнього Уманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, на підставі частини другої статті 87 "Виплата пенсій за минулий час " Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХII від 05 листопада 1991 року зі змінами та доповненнями де встановлено:"Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком", кошти перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 що додається в додатку №57;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячно починаючи з 01 березня 2020 року суму соціальну пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства - 3276 грн./1638,00 грн. прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність х 200 процентів/ що становить "200 процентів мінімального розміру пенсії за віком" згідно пункту г/ статті 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року зі змінами та доповненнями та дорівнює "200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність" згідно зі статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року 1058-ІV та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 23.12.2004 року №229І-ІV, та робити в подальшому перерахунок соціальної пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства ОСОБА_1 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, визначеного законом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року позовну заяву в частині вимог щодо визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату позивачу соціальної пенсії по інвалідності за період з 01.09.1999 по 11.09.2019 залишено без розгляду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, та судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються, зокрема, на тому, що позивач недоотримав пенсію з 08.10.2002, яка, у відповідності до Постанови КМУ від 13.03.2002 № 279, повинна була становити з 01.04.2002 - 94,60 грн., а з 01.07.2003 - 100,00 грн. До періоду його страхового стажу, у відповідності до ст. 33 Закону № 1058, слід відносити період з 15.09.1998 (дати встановлення інвалідності) до 23.09.2041 (дата досягнення 60 річного віку позивачем), відтак період, який зараховується до його страхового стажу становить - 43 роки, в зв`язку із чим розмір пенсії позивача з 01.01.2004 повинен становити 149,08 грн. Крім того, позивачем звернуто увагу, що ним з 12.01.2005 набуто право на виплату пенсії із розрахунку двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, натомість позивачу до 29.02.2020 нараховувалась пенсія в розмірі одного прожиткового мінімуму.

У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказано на правомірність висновків суду першої інстанції, який прийняв обґрунтоване рішення, належно та повно встановивши обставини справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до протоколу № 2190 від 15.09.1998 позивачу органом соціального захисту населення призначено соціальну пенсію, як особі з другою групою інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно витягу із Акту огляду МСЕК від 25.09.2001 позивачу 28.09.2001 встановлено І (першу) групу інвалідності.

Відповідно до розпорядження №124649 від 10.10.2001 позивачу з 10.10.2001 перераховано пенсію у зв`язку із встановленням І (першої) групи інвалідності.

08.10.2002, у зв`язку із передачею функцій із призначення і виплати пенсій згідно постанови КМУ від 11.04.2002 № 497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами пенсійного фонду", органами соціального захисту населення передано пенсійну справу позивача до органів пенсійного фонду.

Відповідно до протоколу №2147 від 13.11.2002р. Управлінням ПФУ в Уманському районі призначено соціальну пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач вважаючи порушеними власні права щодо належного розміру призначення та виплати пенсії звернувся із даним позовом до суду.

Суд попередньої інстанції дійшов висновків про те, що на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, в задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (у редакції, чинній з 11.09.2019 (Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 93 Закону №1788-ХІІ, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи.

Згідно п. "г" ст. 94 Закону № 1788-ХІІ, інвалідам I групи соціальні пенсії призначаються в розмірі 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком.

Досліджуючи наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо розміру нарахування та виплати позивачу соціальної пенсії по інвалідності у період з 11.09.2019 до 29.02.2020 та зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати позивачу щомісячно, починаючи з 01 березня 2020 року суму соціальну пенсії по інвалідності по І групі інвалідності з дитинства у розмірі 3276 грн., що становить 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком" згідно зі статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів зазначає, що органами Пенсійного фонду 13.11.2002 призначено позивачу довічно соціальну пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Правова позиція апелянта обґрунтована тим, що органом Пенсійного фонду України недопризначено належний йому розмір виплати соціальної пенсії по інвалідності у розмірі встановленому п. "г" ст. 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - 200 відсотків мінімального розміру пенсії за віком, оскільки не застосовано при обрахунку мінімального розміру пенсії за віком положень ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із змінами внесеними Законом України №2291-IV, відповідно до яких мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, з 01.01.2004 набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державні пенсійне страхування" від 09.07.2003р. (далі - Закон № 1058), відповідно до ч.1 ст. 9 якого в солідарній системі призначаються такі види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, Законом № 1058 не передбачено такого виду пенсії як "соціальна по інвалідності", про призначення якої просить апелянта. При цьому, соціальна пенсія по інвалідності передбачена п. "г" ст. 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається інвалідам І групи в розмірі 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про пенсійне забезпечення", мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв`язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Згідно з п. 1 постанови Верховної Ради України від 20.02.1996 № 49/96-ВР, мінімальна пенсія за віком встановлена у розмірі 1 мільйон 500 тисяч карбованців, що відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 № 762/96 "Про грошову реформу" становить 15 гривень.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 831, з 01.08.1996 розмір мінімальної пенсії, призначеної згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення" збільшився в 1,108 рази, в зв`язку із чим мінімальний розмір пенсії склав 16,62 грн.

Відповідно до пп. "б", п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1999 № 1528, з 1 вересня 1999 року, мінімальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" збільшився в 1,1 рази та становив 18,28 грн.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.01.2001 № 36, розміри соціальних пенсій і пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам іх сімей, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ" збільшено з 01.01.2001 в 1,12 рази та з 01.03.2001 в 1,08 рази, в зв`язку із чим мінімальний розмір пенсії становив з 01.03.2001 - 22,11 грн.

Надалі нормативно-правових актів, якими б встановлювалось підвищення призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" соціальних пенсій не приймалось.

Отже, основний розмір пенсії позивача у період з 11.09.2019 у відповідності до довідок № 63/к-10 від 17.10.2019 та № 72/к-10 від 03.01.2020 склав 44,22 грн., що відповідає розміру коефіціента у 200 відсотків, застосованого органами пенсійного фонду при обрахунку соціальної пенсії позивача, відносно мінімального розміру пенсії призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд першої інстанції також обґрунтовано вказав на неспроможність посилань позивача щодо необхідності застосування положень ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при визначенні розміру мінімальної пенсії за віком, позаяк відповідно до вступної частини Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відтак, норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" стосуються порядку призначення, перерахунку і виплати пенсій передбачених виключно цим Законом. Водночас, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такого виду пенсії як соціальна по інвалідності, а тому підстав для застосування механізму обрахунку мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до пенсії призначеної на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" судом не вбачається.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється чоловікам в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за умови наявності 35 років страхового стажу.

Натомість, ані апеляційна скарга, ані матеріали справи не містять жодних доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та у встановленому порядку підтверджували наявність у ОСОБА_1 35 років страхового стажу, що виключає можливість встановлення мінімального розміру пенсії за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, відповідності до довідок № 63/к-10 від 17.10.2019 та № 72/к-10 від 03.01.2020 у період з 11.09.2019 органом пенсійного фонду призначено щомісячну доплату до мінімальної пенсійної виплати та цільову грошову допомогу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги позивача щодо обчислення його пенсії, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, визначеної відповідно до вимог ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", помноженої на 200 відсотків вказують про самостійне трактування позивачем положень нормативно-правових актів та суперечить чинному законодавству, що не може бути підставою для скасування спірного рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов