Справа № 200/5028/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/5028/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправними дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період роботи на шахті: з 11.12.1990 року по 10.06.2000 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період роботи на шахті: з 11.12.1990 року по 10.06.2000 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером за віком на пільгових умовах. В червні 2019 року він звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перерахунок пенсії згідно заробітної плати за період роботи у Донецькому виробничому об`єднанні «Донецьквугілля» шахта ім. М.Горького, де він працював гірником підземним і прохідником з 1990 року по 2000 року та просив призначити пенсію, що передбачене, ст. ст. 40-44 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що при зверненні до відповідача він надав уточнюючи довідки, які підтверджують розмір заробітку за час роботи в шахті, однак вказані довідки відповідачем не були враховані, оскільки будь який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» а саме органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особа створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою і надати інші уточнюючі довідки та довідки про заробітну плату з території підконтрольній українській владі не має можливості. У зв`язку з чим просив визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати вчинити дії щодо проведення перерахунку пенсії враховуючи заробітну плату за період роботи з грудня 1990 року по червень 2000 року відповідно до ст. ст. 40-44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, позивач вказує, що він критично ставиться до обґрунтувань відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії згідно ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначена стаття визначає, що за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Також позивач зазначав, що статус внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, та потребує від нього здійснення додаткових дій не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення.

На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Позивач перебуває в управління на обліку як отримувач пенсії в статусі внутрішньо переміщена особа. Відповідач зазначає, що взяття на облік пенсійних справ осіб, переміщених з тимчасово окупованої території відбувається в електронному вигляді, та відповідно виплата пенсії внутрішньо переміщеній особі здійснюється за даними, які були занесені в електронну базу управління ПФУ, в якому перебувала на обліку особа ще до взяття на облік в управлінні. З огляду на це відповідач посилається на те, що надати письмові пояснення стосовно того враховано (або не враховано) той чи інший період роботи (заробіток) не має можливості, оскільки відсутні документи пенсійної справи по яким первинно була призначена пенсія позивачу.

Крім того відповідач вказує на те, що відповідно п. 1.5 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення раніше призначеної пенсії, а також при переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Згідно п. 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Відповідач зазначає, що відповідно до вказаних норм не має законних підстав для перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що порушено порядок звернення, а саме незасвідчені належним чином копії довідок, та відсутня відповідна заява, форма якої затверджена Порядком № 22-1. Також, відповідач звертав увагу суду на те, що суд не може втручатися в дискреційні повноваження управління до яких належить питання перерахунку пенсії.

Враховуючи вищевикладене відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач надано суду відповідь на відзив в якому виклав аналогічні обставини про які зазнав у позовній заяві.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року суд витребовував у позивача та відповідача додаткові докази у справі, які зобов`язував надати у строк до 27 липня 2020 року.

21 липня 2020 року судом отримані додаткові пояснення відповідача, відповідно до яких останній повідомив, що 12 червня 2019 року працівниками відділу обслуговування громадян Маріупольського об`єнаного управління Пенсійного фонду України Донецької області була надана усна консультація щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 щодо неможливості прийняття довідок про заробітну плату, виданих з тимчасово непідконтрольній території, у зв`язку з тим що вони не мають юридичної сили. При наданні усної консультації жодних рішень щодо відмови у перерахунку пенсії управлінням не виносилося.

23 липня 2020 року позивачем надано до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що він 12 червня 2019 року звернувся на прийом до кабінету по роботі з громадянами Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з питання перерахунку пенсії з підстави, що він є працюючим пенсіонером і має право на перерахунок пенсії так як пройшло вже 2 роки з моменту попереднього перерахунку пенсії. У зв`язку з чим позивачу спеціалісту, який проводив прийом ( ОСОБА_2 ) надав всі необхідні документи, а саме довідки по заробітну плату з Донецького виробничого об`єднання «Донецьквугілля» шахта імені Максима Горького, на якій він працював гірником підземним та прохідником з 1990 по 2000 роки. Але довідки спеціаліст не прийняла, мотивуючи тим, що будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особа створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Позивач зазначив, що 11 липня 2019 року він звернувсядо до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з письмовою заявую, однак відповідь про те, що відповідач не має змоги прийняти та зробити перерахунок пенсії від 16.07.2019 р., він отримав лише у жовтні 2019 року. З липня по жовтень 2019 року ніякої кореспонденції від відповідача не отримував. Позивач вважає таке свавілля відповідача є суб`єктивним, так як він є внутрішньо переміщеною особою і надати інші уточнюючі довідки та довідки про заробітну плату з території підконтрольній Уряду України не має можливості. У зв`язку із цим просив визнати дії УПФУ протиправними та вчинити дії щодо проведення перерахунку пенсії враховуючи заробітну плату за періоди роботи з грудня 1990 року по червень 2000 року відповідно до ст.ст. 40 - 44 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 17 серпня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 вересня 2020 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку про розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 6-9).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 25 квітня 2017 року № 1413-44956 (а.с. 10).

Позивач у позовні заяві вказує на те, що 12 червня 2019 року він звернувся до кабінету по роботі з громадянами Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з питань перерахунку пенсії з підстави, що він є працюючим пенсіонером і має право з питання перерахунку пенсії з підстави, що він є працюючим пенсіонером і має право на перерахунок пенсії так як пройшло вже 2 роки з моменту попереднього перерахунку пенсії. У зв`язку з чим він надав спеціалісту, яка проводила прийом ( ОСОБА_2 ) надав всі необхідні документи, а саме довідки по заробітну плату з Донецького виробничого об`єднання «Донецьквугілля» шахта імені Максима Горького, на якій я працював гірником підземним та прохідником з 1990 по 2000 роки.

Позивач вказує, що зазначені довідки спеціаліст не прийняла, мотивуючи тим, що будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

11 липня 2019 року позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою, відповідно до якої просив Пенсійний фонд признати дійсними архівні довідки, видані окупованою владою для підтвердження страхового стажу і перерахунку пенсії згідно з ними (а.с. 22).

Листом від 16 липня 2019 року № 8267/34-2/03 Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про те, що управління не має повноважень признати дійсними надані відповідачем документи (а.с. 23-зворотній бік).

Позивач зазначає, що вищезазначений лист відповідача не отримував, у зв`язку з чим повторно звернувся до управління.

Листом від 30 вересня 2019 року № 10816/34-2/03 Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно направило на адресу позивача лист від 16 липня 2019 року за вих. № 8267/34-2/03 (а.с. 23).

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", звернувся до суд з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Частиною 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Приписами частини 1 статті 44 Закону № 1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, визначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п.4.1 розділу 4 Постанови ПФУ № 22-1 від 25 листопада 2005 року "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно п. 4.3 розділу 4 вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

З аналізу викладених вище положень, суд зазначає, що органи, які призначають пенсію зобов`язані прийняти заяву про перерахунок пенсії з відповідними документами та мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

При цьому, органом, який призначає пенсію, є відповідне Управління Пенсійного фонду України. Управління може прийняти певне рішення щодо перерахунку чи відмови у перерахунку пенсії лише після надходження відповідної заяви.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 11 липня 2019 року звернувся до відповідача із заявою відповідно до якої просив признати дійсними архівні довідки видані окупованою територію та перерахувати пенсії на підставі вказаних довідок.

Суд зазначає, що вказана заява позивача була розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та роз`яснено позивачу про неможливість врахування довідок, які видані окупованою владою.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач з заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка до управління не звертався, отже фактично рішення про відмову у перерахунку пенсії відповідачем не приймалось.

Проте, суд вказує на те, що позивач звернувся до управління із заявою від 11 липня 2019 року, відповідно до якої просив визнати дійсними довідки, видані на окупованій території та перерахувати йому на їх підставі пенсію.

Відповідно у даних правовідносинах спірним є форма та зміст заяви, з якою позивач звернувся до Пенсійного органу з метою перерахунку пенсії.

Дослідивши заяву позивача від 11 липня 2019 року, суд дійшов висновку, що заява позивача відповідає вимогам Порядку № 22-1 та безпідставно не була розглянута відповідачем по суті та за результатами її розгляду не було прийнято відповідне рішення.

Суд зазначає, що зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів, які подаються при перерахунку пенсії.

Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року № 748/696/17.

Як встановлено судом, заява ОСОБА_1 розглянута у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», однак суд вважає такі дії відповідача є протиправними, оскільки заява позивача містить вимогу про перерахунок пенсії на підставі долучених до заяви документів.

З огляду на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих на окупованій території та перерахунку пенсії на їх підставі, рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Порядку № 22-1 відповідачем не приймалось, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11 липня 2019 року.

З відповіді Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, викладеної у листі від 16.07.2019 року № 8267/34-2/03, яка була надана за результатами розгляду заяви позивача від 11 липня 2019 року, останній зазначав про відсутність в управління повноважень признати дійсними надані довідки, оскільки документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах, та відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, та будь - який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами , передбаченими ч. 2 ст. 9 є недійсними і не створює правових наслідків.

Судом встановлено, що позивачем до заяви від 11 липня 2019 року були долучені копії архівної довідки № 258 від 01 червня 2016 року, довідка про спуски в шахту за 1999 - 2000 року від 01 червня 2016 року № 257, довідка про спуски в шахту за 1990-1998 роки від 01 червня 2016 року № 256, довідка про заробітну плату за 1990 - 1995 роки від 21 червня 2016 року № 263, довідка про заробітну плату за 1996 - 2000 роки від 21 червня 2016 року № 262 від 21 червня 2016 року (а.с. 17-21).

Суд вважає посилання відповідача на відсутність підстав для врахування довідок, оскільки останні видані на тимчасово окупованій території, безпідставними та зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Приписами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З аналізу вищезазначених положень, суд приходить до висновку про те, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач вчиняв якісь дії для перевірки інформації зазначених у наданих разом з заявою від 11 липня 2019 року довідок.

Також, суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Крім того, суд вказує на те, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

Отже, державні органи повинні приймати документи, видані окупаційною владою, у тих випадках, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеженняправ громадян.

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Фактично склалася ситуація, за якої позивач змушений нести відповідальність за бездіяльність органу законодавчої влади.

Отже, архівна довідка № 258 від 01 червня 2016 року, довідка про спуски в шахту за 1999 - 2000 року від 01 червня 2016 року № 257, довідка про спуски в шахту за 1990-1998 роки від 01 червня 2016 року № 256, довідка про заробітну плату за 1990 - 1995 роки від 21 червня 2016 року № 263, довідка про заробітну плату за 1996 - 2000 роки від 21 червня 2016 року № 262 від 21 червня 2016 року повинні бути прийняті відповідачем.

Крім того, суд не приймає посилання відповідача на те, що останній не може встановити чи надавались вищезазначені довідки при призначенні пенсії, оскільки призначення пенсії позивачу відбулось в територіальному органі ПФУ м. Донецька з огляду на наступне.

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 встановлено, що останньому пенсія була призначена вперше на території України Слов`янським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області (а.с. 95).

Відповідно до п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.01.2020 року звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про зміну адреси та виплатних реквізитів.

Враховуючи те, що на момент звернення до Маріупольського ОУПФУ позивач перебував на обліку в Слов`янському ОУПФУ, відповідач відповідно до вимог 4.12 Порядку № 12 зобов`язаний був направити запит про витребування пенсійної справи позивача до Слов`янського ОУПФУ, проте матеріалами справи не доведено, що відповідач звертався з таким запит.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач при розгляді заяви позивача від 11 липня 2019 року зобов`язаний прийняти архівну довідку № 258 від 01 червня 2016 року, довідку про спуски в шахту за 1999 - 2000 року від 01 червня 2016 року № 257, довідку про спуски в шахту за 1990-1998 роки від 01 червня 2016 року № 256, довідку про заробітну плату за 1990 - 1995 роки від 21 червня 2016 року № 263, довідку про заробітну плату за 1996 - 2000 роки від 21 червня 2016 року № 262 від 21 червня 2016 року та врахувати їх при розгляді заяви від 11 липня 2020 року.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

З аналізу вищезазначених вимог закону, суд зазначає, що при обчисленні пенсії може бути врахована заробітна плата за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Тобто, при перерахунку пенсії відповідачем може бути врахована заробітна плата за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, а не за весь період з 11.12.1990 року по 10.06.2000 року як просить позивач.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 42 Закону № 1058 якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, однак, суд не приймає вказане посилання позивача, оскільки позивач з заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог вказаної статті до управління не звертався.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо не прийняття рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих окупованою владою та перерахунок пенсії на їх підставі.

Стосовно вимоги позивача здійснити йому перерахунок пенсії за період роботи з 11.12.1990 року по 10.06.2000 року, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, правовідносини щодо призначення, перерахунку пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органом виконавчої влади, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши орган виконавчої влади дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу певну свободу розсуду при прийнятті рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта на користь позивача, окрім випадків, коли для прийняття такого рішення виконані всі умови, визначені законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих окупованою владою та перерахунок пенсії на їх підставі з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не прийняття рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих окупованою владою та перерахунок пенсії на їх підставі, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих окупованою владою та перерахунок пенсії на їх підставі з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 420,40 грн. на користь позивача.

Керуючись Конституцією України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період роботи на шахті: з 11.12.1990 року по 10.06.2000 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відповідача щодо не прийняття рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих окупованою владою та перерахунок пенсії на їх підставі.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 11 липня 2019 року про визнання дійсними довідок, виданих окупованою владою та перерахунок пенсії на їх підставі з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська