Справа № 320/6096/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року № 320/6096/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Бучанської міської ради Київської області Осарчука Олександра Вікторовича, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про оскарження рішень державного реєстратора та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Бучанської міської ради Київської області Осарчука Олександра Вікторовича, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Бучанської міської ради Київської області Остапчука Олександра Вікторовича за №46999845 про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 травня 2019р., щодо внесення змін до запису відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером №08 шляхом скасування помилково внесеного запису;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Бучанської міської ради Київської області Осарчука Олександра Вікторовича за №46999673 від 23 травня 2019р. про внесення запису щодо скасування державної реєстрації за номером 13024938 запису про право власності відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 08;

зобов`язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Бучанської міської ради Київської області Осарчука Олександра Вікторовича скасувати державну реєстрацію прав власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 13024938, яка була здійснена на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2015р. та ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2015р.;

зобов`язати відповідача внести зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, шляхом скасування помилково (повторно) внесеного запису про реєстрацію 2/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2007рю. По цивільній справі №2-2381/07.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті бабусі позивача ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, оформити свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки в Державному реєстрі речових прав помилково двічі внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 2/9 частин зазначеного домоволодіння. Крім того, відпала підстава, яка слугувала для внесення запису про державну реєстрацію права власності на 1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_2 21 травня 2020 позивач звернувся до відповідача із заявами про скасування державної реєстрації права власності на 2/9 частки будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3 та 1/3 частки, що зареєстрована за ОСОБА_2 . За наслідком розгляду заяв позивача, державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій, з тих підстав, що із заявами звернулась неналежна особа. Не погоджуючись із прийняти рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019р. провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників процесу у судове засідання.

У чергове судове засідання, призначене на 22.07.2020 позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Також, відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву до суду.

Треті особи також у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловили.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , спадкоємцем якої є ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на дві земельні ділянки, а також 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час перевірки документів, необхідних для переоформлення частини будинку, нотаріус встановив, що згідно довідки БТІ від 11 вересня 2018р. за №11/09/18/2, право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (2/3 частки), та за ОСОБА_6 (1/3 частки). У той же час, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, зареєстровано право власності: 2/9 частки за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 8983733 від 04 березня 2015р., 2/9 частки за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 8983847 від 04 березня 2015р., 1/18 частки за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 8983931 від 04 березня 2015р., 1/3 частки за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 13024938 від 30 грудня 2015р. Оскільки при реєстрації права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були допущені помилки, нотаріус, як державний реєстратор позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності за спадкоємцем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 2/3 частки будинку АДРЕСА_1 .

21 травня 2019р. позивач звернувся до Центру з надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Бучанської міської ради Київської ради із заявою про скасування державної реєстрації права власності на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 13024938 від 30 грудня 2015р.), а також із заявою про внесення змін у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, шляхом скасування помилково (повторно) внесеного запису про реєстрацію 2/9 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

До заяв були долучені копії рішення Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/4763/15-ц, 2-2381/07, постанова Київського апеляційного суду по справі №367/1982/15, лист державного нотаріуса.

За наслідком розгляду заяв ОСОБА_4 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Бучанської міської ради Київської області Осарчуком Олександром Вікторовичем прийнято рішення за №46999673 від 23 травня 2019р. «Про відмову у скасуванні», а також рішення за №46999845 від 23 травня 2019р. «Про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Підставою для відмови у вчиненні реєстраційних дій зазначено те, що із заявами звернулась неналежна особа.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання.

За визначенням, що наведене у ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (ст.3 Закону).

Загальний перелік повноважень державного реєстратора прав на нерухоме майно закріплено у статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно з частиною третьою цієї статті державний реєстратор, поміж іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», врегульовано питання внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

У даному випаду, реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. П.4 частини першої статті 2 Закону встановлено, що іншим правонабувачем є орендар, суб`єкт іншого права, похідного від прав власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно Закону).

Дослідивши письмові докази по справі, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а також ті документи, які були долучені ОСОБА_4 до заяв від 21 травня 2020р. для вчинення реєстраційних дій, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивач не відповідає критеріям, встановлених для заявника (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») з наступних причин: 1) він не є власником нерухомого майна, дії з речовими правами відносно якого просить вчинити; 2) він не є спадкоємцем відносно спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації.

Враховуючи те, що позивач звернувся із заявами про скасування державної реєстрації права власності та внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, шляхом скасування помилково (повторно) внесеного запису про реєстрацію права власності на частину об`єкта нерухомості, відносно якої він не набув прав власника чи іншого правонабувача, тому держаний реєстратор приймаючи оскаржувані рішення про відмову у скасуванні від 23 травня 2019р., діяв у відповідності до вимог діючого законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора за №46999673 та №46999845 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, то вони є похідними від первісної вимоги, у задоволенні якої судом відмолено, у зв`язку з чим у задоволенні решти позовних вимог також слід відмовити.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.