Справа № 200/5568/20-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/5568/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 68-а, )

до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 68-а, ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області № від 20 лютого 2020 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 170 669,53 гривень за несвоєчасне внесення орендної плати за землю.

Також позивач просить покласти всі судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу на відповідача.

Ухвалою суду від 17 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці в період з 17 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року розглянуто 14 вересня 2020 року.

Позові вимоги обґрунтовані тим, що перевірка своєчасності сплати грошових зобов`язань здійснена на підставі аналізу звітних податкових декларацій позивача за 2019 рік. Вказані податкові декларації взяті податковим органом за основу при визначенні розміру грошових зобов`язань з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб, а також при прийнятті рішень про застосування штрафних санкцій за прострочення сплати таких грошових зобов`язань.

Позивач зазначає, що відповідальність, штрафні (фінансові) санкції, що виникли у платників податків в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, до платників податків не застосовуються. Отже, позивач вважає, що саме від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності його було звільнено. Вказує, що платник, який звільнений законодавством України від обов`язку сплати за користування земельними ділянками, не може нести відповідальність, у тому числі у вигляді штрафів, за порушення строку виконання зобов`язання.

Також посилається на те, що Торгова-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили (форс-мажору) для ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» з 20 червня 2014 року - сертифікатом (висновком) № 2436 від 31.12.2014р. при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються оправлення та сплати податків та обов`язкових платежів.

Вважає, що спірні податкові повідомлення - рішення про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку суперечать законодавству України, таким чином вони є неправомірними та підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що податковий орган діяв виключно в межах власних повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Податковим кодексом України. Вказує, що спірні податкові повідомлення рішення прийняті податковим органом правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи, суд установив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 68-а, ).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до податкового органу подані наступні податкові декларації, якими визначено податкові (грошові) зобов`язання платника податків з плати за землю, а саме: за 2019 рік № від 20 лютого 2019 року з граничними термінами сплати 30 червня 2019 року, 30 липня 2019 року, 30 серпня 2019 року та 30 вересня 2020 року (а.с. 13).

Судом установлено, що податковим органом 29 січня 2020 року проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб за травень вересень 2019 року.

За результатами перевірки складений Акт про результати камеральної перевірки з питання своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за травень - вересень 2019 року ТОВ «ПБП «Азовінтекс» (а.с. 13, 14).

Відповідно до Акту перевірки земельні ділянки, що є об`єктом оподаткування платника податків знаходяться на території: населеного пункту м. Маріуполь.

Перевірка своєчасності сплати грошових зобов`язань здійснена на підставі аналізу звітних податкових декларацій (податкових розрахунків) платника податків за 2019 рік.

Вказані податкові декларації взяті податковим органом за основу при визначенні розміру та прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за прострочення сплати таких грошових зобов`язань.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем строків сплати узгодженого грошового зобов`язання. Так, встановлено, що ТОВ ПБП «Азовінтекс» порушено приписи п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України та п. 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати за землю за травень-вересень 2019 року на суму 853 347,65 гривень.

На підставі Акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20 лютого 2020 року, відповідно до якого встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку, визначеного пп. 57.1 статті 57, п. 287.3 статті 287 Податкового кодексу України та зобов`язано платника податків сплатити штраф у сумі 170 669,53 гривень за платежем орендна плата з юридичних осіб (а.с. 11).

Також податковим органом наданий розрахунок штрафних санкцій до вищезазначеного податкового повідомлення-рішення (а.с. 12).

30 березня 2020 року позивач направив на адресу ДПС України скаргу на спірне податкове повідомлення рішення та просив визнати його протиправним та скасувати (а.с.15, 16).

Рішенням ДПС України від 26 травня 2020 року № 17120/6/99-00-08-05-06-06 скаргу залишено без задоволення, спірні податкові повідомлення рішення без змін (а.с. 17, 20).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2014 року, 14 січня 2016 року за №№ 2436, 5693, 5694, 5695, 5696 Торгово-промисловою палатою України позивачу видані Сертифікати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), якими засвідчено факт настання обставин непереборної сили (форс-мажору) для ТОВ ПБП «Азовінтекс» та зазначено, що при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються оправлення та сплати податків (а.с. 25-29).

З огляду на зміст позовних вимог, враховуючи докази, які додані до матеріалів справи, відповідно до статті 2 КАС України, спірним питанням цієї справи є правомірність застосування податковим органом штрафу за порушення строків сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку відповідно податкових розрахунків з земельного податку за 2019 рік.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI ( далі ПК України).

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п. 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно п. 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

У відповідності п. 54.1 статті 54 цього Кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, спірним в даній справі є правомірність нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення строків сплати грошового зобов`язання з земельного податку за період за 2019 рік в розрізі вимог Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України).

Податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України).

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового Кодексу України).

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до статті 6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначено, що: Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Згідно з приписами частини 4 статті 4 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію. (Розпорядження КМУ від 07.11.2014р. року № 1085-р).

У межах спірних правовідносин накладення штрафу відбулося за період з жовтня по грудень 2019 року, тобто в період дії статті 6 Закону України № 1669 з урахуванням змін, внесених 08.06.2016 року Законом України від 17.05.2016 р. №1365-VIII Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Населений пункт м. Маріуполь, де розташовані земельні ділянки позивача, знаходяться хоча й на території де проводилася антитерористична операція, проте, у розумінні Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII, зокрема, статті 6 та 4 не відносяться до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та, що розташовані на лінії зіткнення.

Щодо сертифікатів Торгово-промислової палати України, якими позивачу засвідчено настання обставин непереборної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За положеннями статті першої цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Статтею 14 -1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні (в редакції від 02.09.2014) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Аналізуючи вищезазначені норми суд дійшов висновків що, засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Таким чином надані позивачем Сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати не є належним доказом, який посвідчує обставини непереборної сили відносно порушення строків сплати суми узгодженого грошового зобов`язання в період за 2019 рік, оскільки такий виданий, більше ані ж за 3 роки до спірних правовідносин, і фактично засвідчує обставини непереборної сили у період з 14.04.2014р. до моменту його видачі 31 грудня 2014 року, 14 січня 2016 року.

Зазначення у вказаних Сертифікатах того, що на момент їх видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року, Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

Частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 01.10.2019р. у справі № 805/385/17-а викладено ряд важливих висновків щодо правозастосування у контексті спірних правовідносин, а саме:

- Порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому, податковому та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання, якого настало згідно нормативно-правових актів, проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо такий сертифікат виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити не можливо, заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутись до ТПП України для засвідчення форс мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Таким чином, суд зазначає, що у відповідності до положень спеціального Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції позивач, як суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, не звільнений від обов`язку сплати податку за землю (орендної плати за землю) з червня 2016 року.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до приписів КАС України стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 68-а, ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 лютого 2020 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 170 669,53 гривень за несвоєчасне внесення орендної плати за землю. відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова