Справа № 500/2083/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2083/20

11 вересня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (відповідач 1), Державної казначейської служби України (відповідач 2), в якому просив:

визнати неправомірними дії Офісу Генерального прокурора у формі не розгляду електронного запиту ОСОБА_1 за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020;

зобов`язати Офіс Генерального прокурора розглянути по суті електронний запит ОСОБА_1 за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020, а саме невідкладно сповістити ОСОБА_1 , ІПНПП НОМЕР_1 , якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункт, абзац) якого Закону (вказати повну та точну назву нормативно-правового акту), передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження;

стягнути в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 114790,20 грн (сто чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто грн 20 коп).

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до офісу Генерального прокурора з електронним запитом, у якому просив надати йому інформацію про порядок оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження, так як за його дисциплінарною скаргою про вчинення прокурорами дисциплінарного проступку було прийнято рішення членом кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження. У відповідь на запит відповідач 1 повернув електронне звернення ОСОБА_1 з тих підстав, що звернення оформлене з порушенням статті 5 Закону України «Про звернення громадян», а саме: на ньому відсутній підпис.

Позивач вважає такі дії Офісу Генерального прокурора протиправними, оскільки зазначена стаття Закону передбачає, що застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Крім того, не вимагається підпису запитувача інформації і у разі подачі електронного запиту у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Позивач вказує, що такими неправомірними діями відповідача 1 йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в сумі 114790,20 грн, та просить стягнути на його користь.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні на підставі пункту 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

07.09.2020 до суду надійшли пояснення представника Державної казначейської служби України, у яких він зазначає, що відповідачем 2 не порушено права позивача, будь-яких протиправних дій відносно нього не вчинено. Участь Державної казначейської служби України зводиться до подальшого виконання рішення суду у разі задоволення позову та не впливає на правильність вирішення спору, тому відповідач 2 покладається на рішення суду (а.с.46).

08.09.2020 на адресу суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позов (а.с.60-66), у якому останній позовні вимоги не визнає, вказує на те, що електронний запит ОСОБА_1 . Офісом Генерального прокурора був переадресований / скерований у відповідний структурний підрозділ для розгляду його не як запит на інформацію, а як електронне звернення у відповідності до положень Закону України «Про звернення громадян». Запиту надавалася оцінки у відповідності до положень цього Закону та Інструкції про порядок розгляду звернень громадян і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 20.12.2017 №357 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2018 №65/31517, чинної на час виникнення спірних правовідносин. Зокрема, згідно з вимогами цієї Інструкції електронне звернення без електронного підпису надсилається у вигляді скан- або фотокопії звернення з підписом заявника із зазначенням дати. У спірному випадку звернення ОСОБА_1 автором не було підписане.

Також представник Офісу Генерального прокурора зазначає, що до кадрової комісії з розгляду скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів 20.08.2020 надійшов повторний запит ОСОБА_1 аналогічного змісту, на який надана відповідь по суті звернення.

Вважає, що у спірному випадку відсутні підстави для стягнення моральної шкоди через її недоведеність та просить у позові відмовити.

08.09.2020 до суду надійшла від ОСОБА_1 «позовна заява про зміну підстав та предмета позову про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди» до тих же відповідачів Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, у якій позивач зазначає, що отримав відповідь на свій електронний запит за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020 та на повторний запит аналогічного змісту за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5-1 від 13.08.2020. Проте у наданій відповіді на запит щодо порядку та процедури оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку зазначена завідомо недостовірна інформація. У зв`язку з цим позивач звертається з позовною заявою про зміну підстав та предмета позову, у якій просить:

звільнити його від спали судового збору;

визнати неправомірними дії Офісу Генерального прокурора у формі надання йому завідомо недостовірної інформації по електронному запиту за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020 та повторному запиту за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5-1 від 13.08.2020 про те, що строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження передбачено абзацом третім пункту 13 розділу І Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 04.11.2019 №266;

зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати йому достовірну інформацію на електронний запит за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020, а також на повторний запит (аналогічний попередньому) за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5-1 від 13.08.2020, а саме невідкладно сповістити ОСОБА_1 , ІПНПП НОМЕР_1 , якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункт, абзац) якого Закону (вказати повну та точну назву нормативно-правового акту), передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження;

стягнути в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 114790,20 грн (сто чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто грн 20 коп).

Ухвалою суду від 09.09.2020 повернуто позивачу «позовну заяву про зміну підстав та предмета позову».

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора, направивши на електронну адресу , яка спеціально створена для отримання запитів на публічну інформацію, запит від 01.08.2020 № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/2 (а.с.33). В такому запиті позивач зазначав, що 16.07.2020 уповноваженій особі Офісу Генерального прокурора вручений його рекомендований лист, в якому містилася дисциплінарна скарга про вчинення прокурором (прокурорами) дисциплінарного проступку (дисциплінарних проступків) стосовно прокурорів: ОСОБА_2 , заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури та ОСОБА_3 , прокурора Тернопільської місцевої прокуратури. Дана скарга 20.07.2020 надійшла до Кадрової комісії і розподілена для розгляду члену Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів ОСОБА_4 , яким 24.07.2020 прийнято рішення № 718дс-20 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.

Оскільки Закон України «Про прокуратуру» не містить порядку оскарження такого рішення, то ОСОБА_1 звернувся з вказаним електронним запитом, у якому просив невідкладно сповістити його, якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункт, абзац) якого Закону (вказати повну та точну назву нормативно-правового акту), передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження (а.с.33 зворот). Запит не підписаний позивачем та не містив електронного цифрового підпису.

Як убачається з відзиву на позов Відповідача 1, такий електронний запит був розцінений як звернення громадян та переадресований на електронну адресу , створену для прийняття електронних звернень.

05.08.2020 заступником начальника відділу звернень громадян управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора у відповідь на запит було направлено ОСОБА_1 лист за № 27/2-1744ВИХ-20 такого змісту: «Враховуючи, що Ваше звернення, яке надійшло до Офісу Генерального прокурора електронною поштою, оформлено без дотримання вимог статті 5 Закону України «Про звернення громадян» (відсутній підпис), повертаю його без розгляду».

Також судом встановлено, що до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора 20.08.2020 надійшов повторний запит ОСОБА_1 від 13.08.2020 за вих. № ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5/1 аналогічного змісту, а саме у запиті ОСОБА_1 ставив питання невідкладно сповістити його про те, якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункту, абзац) якого закону (вказати повну та точну назву нормативно-правового акту), передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.

За результатами розгляду вказаного запиту Офісом Генерального прокурора 27.08.2020 надано відповідь по суті за № 07/3/1-1110-20вих-20 (а.с.74).

Позивач вважає, що відповідач 1 протиправно не розглянув його електронний запит від 01.08.2020, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України від 02.10.1992, № 2657-XII № «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України «Про звернення громадян» від 10.02.1996 року № 393/96-ВР та Законом України від 13.01.2011, №2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. <…> Звернення може бути усним чи письмовим. <…> Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України від 13.01.2011, №2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Сфера дії цього Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (частина друга статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша статті 19 України «Про доступ до публічної інформації»).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (стаття 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною першою статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина четверта статті 20 Закону).

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід прийти до висновку, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

У даному випадку ОСОБА_1 звернувся із запитом про надання інформації про порядок оскарження рішення члена Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, а саме оскарження рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.

Як вбачається з наданої 27.08.2020 відповіді Офісом Генерального прокурора на повторний запит позивача такий порядок і процедура оскарження визначені Порядком розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженим наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266, тобто нормативно-правовим актом. В розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» це інформація, яка існує у формі відкритих даних.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах. Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Згідно з частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.

У додатку до Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015, №835, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 409, визначено Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних усіма розпорядниками інформації (у межах компетенції), до якого віднесено нормативно-правові акти, прийняті розпорядником інформації.

У даному випадку інформація, про надання якої звернувся позивач, є публічною інформацією, створена і зафіксована розпорядником інформації, знаходиться у його володінні, віднесена до публічної інформації, яка оприлюднюється у формі відкритих даних. Відтак, відповідач 1 безпідставно запит позивача на отримання публічної інформації розцінив як звернення громадян. Запит ОСОБА_1 від 01.08.2020 не стосувався реалізації ним своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, що є умовою для подання звернення у вигляді заяви та її розгляду в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», запитувач просив надати відомості, що підпадають під визначення публічної інформації.

При цьому, суд критично розцінює пояснення відповідача 1 про те, що такий запит не містив посилання на Закон України «Про доступ до публічної інформації», оскільки це не впливає на зміст запиту, крім того запит на інформацію подається у довільній формі. При цьому суд звертає увагу, що з запиту та відзиву на позов вбачається, що електронний запит Вивюрка С.В. від 01.08.2020 направив на електронну адресу Офісу Генерального прокурора , яка спеціально створена для отримання запитів на публічну інформацію.

Запит на отримання публічної інформації може подаватися електронною поштою. Крім цього, частина шоста статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» не містить вимоги підписання запиту на інформацію при його надсиланні електронною поштою шляхом накладення електронного цифрового підпису, а також у вигляді скан- або фотокопії звернення з підписом заявника. Відтак, електронний запит позивача був належним чином оформлений та підлягав до розгляду як запит на інформацію, а не звернення громадянина.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що дії Офісу Генерального прокурора у формі не розгляду електронного запиту ОСОБА_1 за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020 є протиправними.

Оскільки відповідачем 1 не надано інформації на запит позивача за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020 безпідставно та необгрунтовано, то його належить зобов`язати розглянути такий електронний запит та надати відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо пояснень відповідача 1 про те, що інформація надана на повторний ідентичний запит позивача за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5-1 від 13.08.2020 листом Офісу Генерального прокурора від 27.08.2020 № 07/3/1-1110-20вих-20, то це не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку розглянути належним чином первинний запит позивача від 01.08.2020.

В цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункти 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ №4).

Факт заподіяння моральної шкоди позивач у позові не обґрунтовує, так як вважає, що «у разі якщо є неправомірні дії, то людина зазнала моральної шкоди». Розмір моральної шкоди позивач оцінює «середньо-виваженою сумою 114790,20 грн, виходячи з практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на це, судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, до суду не надано жодних доказів, не обґрунтовано в чому саме виразились втрати немайнового характеру від нерозгляду первинного запиту на інформаціє позивача. При цьому, суд зауважує, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача щодо неналежного розгляду запиту на інформацію позивача, не свідчить про завдання йому моральної шкоди.

На підставі викладеного позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору ухвалою суду від 14.08.2020.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора у формі не розгляду електронного запиту ОСОБА_1 за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора розглянути по суті електронний запит ОСОБА_1 за Вих.№ВСВ-1961-09-29/66-К/2020/5 від 01.08.2020, та надати інформацію про те, якою (якими) нормою (нормами) (стаття, частина, пункт, підпункт, абзац) якого Закону (вказати повну та точну назву нормативно-правового акту), передбачено строки, порядок та процедуру оскарження рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі: Офіс Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, 13/15, );

Державна казначейська служба України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6 ).

Повний текст рішення складено та підписано 11.09.2020.

Суддя Чепенюк О.В.