Справа № 815/6722/17
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6722/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Плахута Д.В.,

Від відповідача: Чітак Б.В.,

Від третьої особи: не з`явився,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб на стороні відповідача - Начальника Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О., Другого Київського ВДВС в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб - Начальника Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О., Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 12.06.2018 року рішення суду від 14.03.2018 року залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.11.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 скасовано, прийнято рішення в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі про задоволення позову, а справу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на новий розгляд до суду першої інстанції; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Другого Київського ВДВС м.Одеса ГТУ юстиції в Одеській області з 25.11.2017р.

В частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

18 грудня 2019 року адміністративна справа №815/6722/17 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 року прийнято до провадження справу №815/6722/17, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.01.2020 року.

08.01.2020 року за вх.№583/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання, призначене на 20.01.2020 року, було перенесено у зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному на 10.02.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року замінено Другий Київський ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області - третю особу у справі №815/6722/17 на правонаступника - Другий Київський ВДВС в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.03.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року провадження у справі №815/6722/17 зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання на 11.08.2020 року.

За клопотанням представника відповідача усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у судовому засіданні 11.08.2020 року оголошено перерву до 31.08.2020 року.

За клопотанням представника відповідача усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у судовому засіданні 31.08.2020 року оголошено перерву до 03.09.2020 року.

Таким чином, при новому розгляді даної справи судом вирішується питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач в цій частині визначив, що 24.11.2017 року є останнім робочим днем, а середній заробіток за час вимушеного прогулу має бути виплачений з 27.11.2017 року по день фактичного поновлення на посаді з розрахунку 10664 грн.

У відзиві на позовну заяву від 08.01.2020 року за вх.№583/20 представник відповідача вказав, що розрахунок суми, яка підлягає стягненню, є необґрунтованим, оскільки позивачем не вказано ані середньоденну заробітну плату, ані кількість робочих днів. Також представник відповідача вказує, що позивач не надає жодних відомостей щодо наявності або відсутності заробітку, який працівник мав в цей час.

У судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали позиції, викладені у письмових заявах по суті.

Розглянувши справу в межах позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дослідивши письмові докази та доводи сторін, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Наказом ГТУЮ в Одеській області від 07 серпня 2017 року №1034 позивача було призначено на посаду начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області.

24 листопада 2017 року позивачем до ГТУЮ в Одеській області було подано власноручно складену заяву, в якій він просив звільнити його із займаної посади відповідно до частини другої статті 86 Закону України "Про державну службу" за власним бажанням у день подання цієї заяви.

Наказом начальника ГТУЮ в Одеській області Станіщука М.В. від 24 листопада 2017 року №1759-к позивача звільнено з посади начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служить міста Одеси ГТУЮ в Одеській області відповідно до частини другої статті 86 Закону України "Про державну службу".

Постановою Верховного Суду від 26.11.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, судом ухвалено:

визнати протиправним і скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24 листопада 2017 року №1759-к.

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 25 листопада 2017 року.

В абзаці 48 Постанови від 26.11.2019 року визначено, що, беручи до уваги процесуальні обмеження суду касаційної інстанції у збиранні чи прийнятті до розгляду нових доказів, у частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Умови і порядок прийняття громадян на державну службу, її проходження, звільнення з державної служби визначені в Законі України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Частиною першою статті 83 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Частинами першою, другою статті 86 Закону №889-VIII передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Оскільки Законом №889 не встановлено спеціальною нормою компенсацію держслужбовцю за вимушений прогул заробітку, то в силу вимог част.3 ст.5 цього Закону в цій частині діють норми загальні - ст.235 КЗпП України.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, відповідно до Порядку № 100 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу визначається шляхом множенням середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів по день прийняття рішення про поновлення на роботі.

Суд зазначає, що датою звільнення позивача є 24 листопада 2017 року, згідно Наказу начальника ГТУЮ в Одеській області №1759-к, що також є останнім днем роботи позивача.

Оскільки 24.11.2017 року - це п`ятниця, то першим робочим днем з моменту звільнення позивача є понеділок - 27.11.2017 року, а тому стягнення заробітної плати за вимушений прогул має розраховуватися за період з 27.11.2017р. по день ухвалення судом рішення.

Щодо кінцевої дати вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідач вважає, що датою поновлення позивача на посаді є 26.11.2019 року.

Постановою Верховного Суду від 26.11.2019 року позивача дійсно поновлено на посаді, однак питання щодо звернення рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді не вирішено згідно ст.371 КАС України.

Матеріалами справи підтверджено, що 21.12.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП№60929483 (Т.2 а.с.10-11) про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 25 листопада 2017 року.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження ВП№60929483 перебуває у стані «Відкрито», тобто Постанова Верховного Суду на момент вирішення даної справи не виконана. Відповідачем не надано наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та не стверджується, що ОСОБА_1 поновлено на посаді за постановою Верховного Суду.

В даному випадку розгляд справи за позовом ОСОБА_1 триває більш ніж 1 рік не з вини позивача, тому стягненню підлягають кошти за весь час вимушеного прогулу (така правова позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 13.03.2018р. №2а-11888/10/1370 та від 05.11.2019р. №2а2243/11/1370).

В розглядуваній справі триває вимушений прогул ОСОБА_1 , а не затримка у виконанні постанови Верховного Суду про його поновлення на посаді, оскільки ця постанова не була звернена до негайного виконання та наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді дотепер відповідачем не виданий.

Суд бере до уваги, що датою поновлення на роботі є дата видання роботодавцем відповідного наказу, а період затримки виконання судового рішення неможливо визначити, оскільки при поновленні на посаді не було вирішено питання допустити рішення про поновлення до негайного виконання.

Таким чином немає підстав вважати, що наказ про поновлення позивача на посаді мав бути виданий саме 26.11.2019р., а після цієї дати розпочалася затримка у виконанні постанови Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми заробітної плати не по день винесення Постанови від 26.11.2019 року, а по день прийняття рішенням у даній справі - 03.09.2020 року, оскільки ОСОБА_1 досі не поновлено на посаді.

Доводи відповідача стосовно недоведення факту неотримання доходу у період вимушеного прогулу судом сприймаються критично, оскільки, відповідачем не надано доказів наявності у позивача заробітку у спірний період та його аргумент є цілковитим припущенням.

По-друге, посилання відповідача на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП, яку виключено на підставі Закону України від 20 грудня 2005 року № 3248- IV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України».

На неприпустимість зменшення судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом виключення додаткового заробітку, що отримав працівник в цей період чи виключення із сум податків вказує Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.06.2018 року у справі №826/808/16 та Верховний Суд у Постанові від 15.02.2019 року у справі №826/6583/14.

За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2017 року по 03.09.2020 року включно.

У матеріалах справи наявна Довідка про доходи ОСОБА_1 , видана відповідачем 29.01.2018 року (Т.1 а.с.51).

З цієї довідки судом встановлено, що у вересні 2018 року та жовтні 2018 року позивачем отримано 10247,42 грн. та 7741,14 грн. відповідно, що у сумі складає 17988,56 грн. за 36 робочих днів.

Таким чином, середньоденний заробіток складає 17988,56 грн./36 днів=499,68 грн.

Судом встановлено, що у періоді 27.11.2017 - 03.09.2020 року кількість робочих днів складає 692 дні.

За таких умов суд дійшов висновку про стягнення з Головного територіального управління юстиції в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2017 року по 03.09.2020 у сумі 345 778 (триста сорок п`ять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 56 коп.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково із відмовою у позові в частині стягнення середнього заробітку по день фактичного поновлення на посаді з розрахунку 10664 грн., оскільки такі вимоги звернені на майбутнє і не можуть бути конкретизовані судом щодо суми, яка підлягає стягненню.

Згідно п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідачем не доведена відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати для цілей розподілу в даній справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (; адреса: вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, 65007), за участю третіх осіб на стороні відповідача - Начальника Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шевченко Є.О. (адреса: 65065, Одеська область, місто Одеса, вулиця Генерала Петрова, будинок 1), Другого Київського ВДВС в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (; адреса: 65065, Одеська область, місто Одеса, вулиця Генерала Петрова, будинок 1) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.11.2017 року по 03.09.2020 у сумі 345 778 (триста сорок п`ять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 56 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.09.2020 року.

Суддя М.М. Аракелян