Справа № 480/296/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 р.Справа № 480/296/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шаповал М.М., м. Суми) від 12.03.2019 року (повний текст складено 14.03.2020 року) по справі № 480/296/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № 5901.5-216/591-19 від 10.01.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 08.11.2018 видану громадянину Грузії ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2018 між ним та громадянкою України укладено шлюб про що складено актовий запис № 1010 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . 08.11.2018 на підставі п. 4 ст. 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" отримана посвідка на тимчасове проживання в Україні терміном дії до 07.11.2019. На підставі подання ГУ НП у м. Києві № 9338/125/14/8/01-2018 від 26.12.2018, відповідачем 10.01.2019 прийнято рішення про скасування згаданої посвідки на тимчасове проживання в Україні з тих підстав, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України. Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки за час перебування на території України на законних підставах не вчиняв жодних протиправних дій, конфліктів з громадянами України та іншими особами , що перебувають на території України не мав, не порушував громадський порядок та не загрожував національній безпеці.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 р. позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 р. апеляційну скаргу УДМС України в Сумській області задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 р. скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до УДМС України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 14.04.2020 р. постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 р. у справі № 480/296/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2020 р. прийнято до свого провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/296/19 (головуючий суддя - Старосуд М.М., судді Мінаєва О.М., Макаренко Я.М.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020 р. № 02-01/1791 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 480/296/19 провадження № 4654/20, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя № 1941/0/15-20 від 23.06.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку".

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020 р. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Бартош Н.С., судді: Григоров А.М., Чалий І.С.

Колегією суддів встановлено, що суддя Чалий І.С. брав участь у розгляді цієї справи в суді апеляційної інстанції під час ухвалення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 р., яка в подальшому скасована постановою Верховного Суду від 14.04.2020 р., з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначені обставини стали підставою для заявлення самовідводу суддею Чалим І.С. на підставі ч. 2 ст. 37 КАС України, у розгляді зазначеної справи.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2020 року задоволено заяву судді Чалого І.С. про самовідвід по справі № 480/296/19.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.07.2020 року справу № 480/296/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Бартош Н.С., судді: Подобайло З.Г., Григоров А.М.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 р. прийнято до свого провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/296/19. Розгляд справи призначено на 08.09.2020 р. о 13 год. 30 хв.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Що стосується клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача вказував, що у зв`язку з службовою завантаженістю, а також необхідністю бути присутнім на судовому засіданні в Сумському окружному адміністративному суді у справі № 480/2954/20, про що ним надано копію відповідної повістки, просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки представником відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, не надано доказів неможливості направлення в судове засідання іншого представника.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.04.2020 р., колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 18.10.2018 звернувся до Управління ДМС України в Сумській області з заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, в якій підставою для оформлення посвідки визначив возз`єднання сім`ї з громадянкою України (на підставі шлюбу) (а.с. 29).

За результатами розгляду вказаної заяви 08.11.2018 відповідачем прийнято рішення про видачу позивачу посвідки серії № НОМЕР_3 на тимчасове проживання терміном дії до 07.11.2019 р.

Також судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2019 відповідачем від Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України отримано лист № 8.1-4629/8.1.1-18 від 28.12.2018 (а.с. 41) про направлення подання ГУ НП у м. Києві від 26.12.2018 № 9338/125/14/8/01-2018 для прийняття відповідно рішення.

У поданні ГУ НП у м. Києві від 26.12.2018 № 9338/125/14/8/01-2018 (а.с. 42) повідомлялось, що в результаті здійснення перевірки громадянина Грузії ОСОБА_1 встановлено, що він знаходиться на території України, а саме в м. Києві, причетний до вчинення тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із заволодінням майном та грошовими коштами громадян із проникненням у житло. Крім того, зазначено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 користується авторитетом у кримінальному середовищі, організовує та координує злочинну діяльність підконтрольних йому інших громадян Грузії і таким чином здійснює вплив на загострення криміногенної обстановки в Україні, створює загрозу національній безпеці України та Київському регіону, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

На підставі вказаного подання ГУ НП у м. Києві, відповідачем 10.01.2019 прийнято рішення № 5901.5-216/591-19 (а.с. 44), яким скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , видану громадянину Грузії ОСОБА_1 . Стверджуючи про правомірність оскаржуваного рішення та наявність підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання виданої позивачу, Управління ДМС України в Сумській області зазначає на про те, що дії громадянина Грузії ОСОБА_1 загрожують національній безпеці України.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що не надано жодних доказів протиправної поведінки позивача під час перебування на території України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначив, що враховуючи, що обставини, про які зазначило ГУНП у м. Києві в поданні від 26.12.2018 № 9338/125/14/8/01-2018, вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, у розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України", а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, колегія суддів вважає, що у Управління ДМС України в Сумській області були наявні підстави для прийняття рішення від 10.01.2019 № 5901.5-216/591-19 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що як у поданні ГУ НП у м. Києві від 26 грудня 2018 року № 9338/125/14/8/01-2018, так і в оскаржуваному рішенні відповідача від 10 січня 2019 року № 5901.5-216/591-19, не зазначено фактичних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні. Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення УДМС України у Сумській області, не мало належних та допустимих доказів вини позивача у вчинені тяжких злочинів, зазначених у поданні ГУ НП у м. Києві. В ході розгляду справи відповідачем не надано доказів існування вироку суду, яким позивача засуджено за вчинення злочинів, чи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення, як це було у справі № 825/1340/16, на постанову Верховного Суду від 20.06.2018 у якій і послався суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи. Також суд касаційної інстанції зазначив, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися не з`ясованими обставини чи мало місце втручання у приватне та сімейне життя позивача оспорюваним рішенням та чи було таке втручання обґрунтованим.

Вирішуючи спірні правовідносини колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Так, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 р.

Відповідно пп. 4 п. 63 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі, коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

За приписами п. 64 Порядку № 322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття (п.65 Порядку № 322).

Судовим розглядом встановлено, що тимчасова посвідка позивача від 08.11.2018 р. скасована Управлінням на підставі пп. 4 п. 63 Порядку № 322. Підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Грузії ОСОБА_1 стало подання Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.12.2018 № 9338/125/14/8/01-2018, за змістом якого суспільна небезпечність перебування громадянина ОСОБА_1 на території України полягає у тому, що останній користується авторитетом у кримінальному середовищі, організовує та координує злочинну діяльність підконтрольних йому інших громадян Грузії і таким чином здійснює вплив на загострення криміногенної обстановки в Україні, створює загрозу національній безпеці України та Київському регіону, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

Відповідно до пп. 3, 6 та 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі - Закон № 2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

Положеннями ст. 5 Закону № 2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону № 2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

На виконання приписів ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Статтею 2 Закону України "Про Національну поліцію" на Національну поліцію покладено завдання забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

Підпунктами 1-4 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Дослідивши зміст подання ГУ НП України в м. Києві, колегія суддів зазначає, що в ньому містяться відомості про проведення перевірки діяльності ОСОБА_1 , за результатами якої орган Національної поліції встановив, що діяльність позивача створює загрозу національній безпеці України та Київському регіону, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України".

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, загальні підстави, умови, форми, основні ознаки правопорушення, що створюють їх склад, за що особу може бути притягнуто до одного з видів відповідальності та процедуру такого притягнення має визначати закон.

Вина у вчиненні злочину або адміністративному правопорушенні встановлюється в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідно.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи те, що у цьому поданні не вказується про фактичні обставини про те, на підставі яких відомостей зроблений висновок органом поліції про загрозу національній безпеці України діяльністю позивача, а також не вказується про наявність будь-яких кримінальних проваджень чи вироків суду відносно цієї особи, колегія суддів вважає, що рішення № 5901.5-216/591-19 від 10.01.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 08.11.2018 видану громадянину Грузії ОСОБА_1 не може вважатися обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.10.2018 р. між позивачем та громадянкою України ОСОБА_4 укладений шлюб.

Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

В межах спірних правовідносин колегія суддів вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли та може вважатися неправомірним втручанням органу державної влади в сімейне життя позивача, оскільки безпідставне скасування посвідки на тимчасове проживання матиме наслідком видворення позивача за межі України.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів вважає, що рішення № 5901.5-216/591-19 від 10.01.2019 р. про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 08.11.2018 видану громадянину Грузії ОСОБА_1 є неправомірним та підлягає скасуванню, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/296/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/296/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 14.09.2020 року