Справа № 473/3103/20
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/3103/20
РІШЕННЯ

іменем України

"11" вересня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Ротар М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилової І.С.,

перекладача Дадівадзе Г.М.

представника позивача Мельник М.М., відповідача ОСОБА_1 , його представника Бабчук С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні

встановив

11 вересня 2020 року ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 09.09.2020 року в ході проведення обшуку у рамках кримінального провадження №0000689 від 16.07.2020 року в с. Ружин Броварського р-ну, Київської області було виявлено уродженця Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б давали право на проживання в Україні.

У ході перевірки було встановлено, що 27.10.2005 року відповідачем було набуто громадянство України, яке 13.02.2014 року було скасовано у зв`язку з тим, що іноземцем було подано свідомо неправдиві відомості та документи з ознаками підробки.

Близьких родичів серед громадян України Відповідач не має, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні не має, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні. Документи на отримання дозволу на імміграцію в Україну не оформляв. Для продовження терміну перебувань в Україні в органи міграційної служби не звертався.

Приймаючої сторони, близьких родичів та власного житла в Україні не має. Підстав для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні або дозволу на імміграцію в Україну не має. На території України відповідач знаходиться незаконно. З заявою про визнання біженцем до міграційної служби не звертався.

Відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

21.05.2014 року уповноваженою особою Департаменту імміграційної роботи Державної міграційної служби України було прийнято про заборону в`їзду в Україну, яким відповідачу було заборонено в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років.

09.09.2020 року працівниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області було затримано відповідача у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Тому, з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародного договору України про реадмісію, позивач просив затримати ОСОБА_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на шість місяців, звернувши рішення до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача Мельник М.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Представник відповідача Бабчук С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що факт незаконного перебування відповідача на території України недоведений, відповідач не є громадянином Грузії, а тому застосувати відносно нього угоду про реадмісію неможливо, крім того відповідачу не було відомо, що громадянство України було скасованого.

Заслухавши пояснення представника позивача Мельник М.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Бабчук С., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 09.09.2020 року було виявлено уродженця Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б давали право на проживання в Україні.

У ході перевірки було встановлено, що рішення ГУ МВС України в Харківській області від 27.10.2005 року про набуття громадянином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянства України за територіальним походженням, було скасоване у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей.,

Також в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не є громадянином Грузії, оскільки відповідно до Указу Президента Грузії від 26 жовтня 2015 року № 339 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 припинено громадянство Грузії у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави. Вказане підтверджується відповіддю начальника служби громадянства та міграції від 19.08.2019 року.

Частиною 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Реадмісія - передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства на підставах та в порядку, встановлених міжнародними договорами України (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону).

Законом України "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою владою Грузії про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на територіях держав незаконно від 17.03.2004 року за № N 1608-IV ратифіковано Угоду між Ккабінетом Міністрів України та Виконавчою владою Грузії.

Відповідно до ст..1 Угоди кожна із Сторін за поданням іншої Сторони без додаткових формальностей прийме особу, яка не виконує або перестала

виконувати необхідні умови в`їзду чи перебування на території

держави іншої Сторони, якщо буде доведено або є підстави вважати,

що ця особа є громадянином держави Сторони, якій її передають.

Відповідно до ст.3 Угоди положення статей 1 і 2 цієї Угоди поширюються на громадян третіх держав і осіб без громадянства, які постійно проживають на

територіях держав Сторін на законних підставах.

З наведеного вбачається, що Україна здійснює передачу громадян Грузії відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Виконавчою владою Грузії про реадмісію.

При цьому, виходячи з правового аналізу даних актів, можна стверджувати, що ідентифікації громадян Грузії ними не передбачена, так як вказані нормативні акти передбачають передачу громадян Грузії відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Виконавчою владою Грузії про реадмісію, які мають наявні документи, якими підтверджується наявність громадянства Грузії.

Порядок реалізації положень міжнародних угод у сфері реадмісії визначено Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 року №158, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 260/26705.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа"АнатолійРуденко протиУкраїни", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літвапроти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєвпроти Болгарії" [ВП],

Проаналізувавши вказані акти та оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію слід відмовити, виходячи, по-перше, з того, що ОСОБА_1 не має документів, які підтверджують наявність у нього громадянства Грузії та дають право компетентним органам забезпечити передачу його відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Виконавчою владою Грузії про реадмісію, по-друге, з того, що вказана Угода не передбачає: передачу громадян Грузії, які не мають документів, якими підтверджується наявність громадянства Грузії та ідентифікацію громадян Грузії.

При цьому, Інструкція про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) регламентує ідентифікацію громадян при примусовому поверненні та примусовому видворенню з України, а не при передачі їх відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

За встановлених обставин, суд вважає, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Тому, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ухвалив

В задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в України - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар