Справа № 340/3147/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3147/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В., розглянувши у поядку спрощеного позовного письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича (адреса: вул. Кирилівська, 172, офіс 65, м. Київ, 04073)

про визнання протиправною та скасування постанови

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Єфіменка Д.О. про відкриття виконавчого провадження ВП № 62667425 від 27.07.2020 року.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що виконавче провадження було відкрито відповідачем з порушенням принципу територіальності, а відтак постанова про відкриття виконвчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження та вирішено здійснювати розгляд справи без виклику учасників та проведення судового засідання.

Відповідач на пропозицію суду подав письмовий відзив на позовну заяву, у якому позовних вимог не визнав. Наголосив, що виконавче провадження відкрито відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки грошові кошти (майно) позивача знаходились на рахунках, відкритих у банківській установі, що зареєстрована у м. Києві- отже, у межах розташування його виконавчого округу.

За таких умов, суд розглядає дану справу у письмовому провадженні за наявними матеріалами у межах строку, встановленого статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 - є АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 (а.с.14).

Акціонерне товариство Перший Український Міжнародний Банк звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про примусове виконання виконавчого напису №23878, виданого 15 липня 2020 року, про стягнення із боржника ( ОСОБА_1 ) заборгованості в розмірі 34 328,76 грн. користь Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк. (а.с.56).

27 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменком Денисом Олеговичем за результатами розгляду вищевказаної заяви було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62667425 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 - на користь Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк. заборгованості у розмірі 34 328,76 грн. (а.с.63).

Вказані обставини передували зверненню ОСОБА_1 до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається, зокрема, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону№1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

При цьому, відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 25 Закону №1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1403-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. Так, згідно з частиною третьою статті 25 Закону №1403-VІІІ право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому, зі змісту частини другої статті 24 Закону №1403-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі

№ 804/6996/17 від 08 квітня 2020 року.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Частиною п`ятою статті 24 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VІІІ).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Із відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі приватних нотаріусів, судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Єфіменка Валентина Олеговича (посвідчення № 0248) є м. Київ.

Водночас, із 24 грудня 1996 року та дотепер позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що посвідчується відповідною відміткою у його національному паспорті. Будь-які відомості, які вказували б на фактичне проживання (перебування) ОСОБА_1 у м. Києві, відсутні.

Посилання відповідача в наданому відзиві на обставини наявності банківських рахунків позивача в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», місцем реєстрації якого є м. Київ, судом відхиляються з урахуванням наступного.

Згідно статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень статті 190 Цивільного кодексу України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 цього ж Кодексу).

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «банківський рахунок» є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «банківського рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку, адже позивач не позбавлений можливості отримати власні кошти в готівковій формі через відповідні термінали у будь-якому місці, а не лише в місті Києві.

Отже, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Крім того, відповідач не надав жодного доказу, що на час відкриття виконавчого провадження на рахунку, який вказаний стягувачем у заяві про примусове виконання рішення, знаходилися грошові кошти (майно).

Таким чином, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №№62667425, та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна, грошових кошів, заробітної плати тощо.

Також у постанові від 27 липня 2020 року відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого охоплювалося б межами виконавчого округу приватного виконавця Єфіменка Д.О.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки прийняв до виконання виконавчий документ, місцем проживання боржника у якому знаходиться поза межами його виконавчого округу.

За таких умов постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2020 року за ВП №62667425 є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №580/3311/19.

Згідно з частиною першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розподілу судові витрати у розмірі 840,80 грн судового збору, сплаченого позиваем прри поданні позову до суду (а.с.45).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 271, 272, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2020 року ВП № 62667425.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Валентина Васильовича (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене у 10-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук