Справа № 200/7387/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/7387/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

до відповідача 2: Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області

про: визнання протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення з 01.02.2017 року та невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2017 року по 01.09.2019 року, визнати протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2019 року по 31.10.2019 року, зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 неотриману пенсію за період з 01.02.2017 року в розмірі 67173,72 грн., зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити компенсації втрату частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 01.02.2017 року по 31.10.2019 року, відповідно до вимог Закону України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженим Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення з 01.02.2017 року та невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2017 року по 01.09.2019 року, визнати протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2019 року по 31.10.2019 року, зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 неотриману пенсію за період з 01.02.2017 року в розмірі 67173,72 грн., зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити компенсації втрату частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 01.02.2017 року по 31.10.2019 року, відповідно до вимог Закону України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженим Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Слов`янському ОУПФУ Донецької області, як внутрішньо переміщена особа. Позивач зазначає, що в лютому 2017 року їй безпідставно Білокуракинським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Луганської області припинено виплату пенсії. Протягом тривалого часу позивач звертався до управління щодо поновлення виплати пенсії, однак пенсія їй за період з лютого 2017 року по серпень 2018 року безпідставна не була виплачена відповідачем 2. Позивач вказує на те, що у зв`язку з відсутністю коштів для існування вона звернулась до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про поновлення виплати пенсії, однак пенсійні виплати вона стала отримувати лише з 01.11.2019 року. Позивач зазначає, що відповідачі безпідставно та незаконно позбавили її пенсії за період з лютого 2017 року по 31.10.2019 року. Позивач вважає, що такі дії відповідачів порушують її конституційні права на отримання пенсії, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом та просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Позивач звернувся до управління з заявою про запит пенсійної справи та прийняття на облік по матеріалам пенсійної справи. Розпорядженням управління від 16.09.2019 року за заявою позивач пенсійну справу взято з особливістю переселенець зареєстрований (94 особливість), та одночасно нараховано суму заборгованості з 01.02.2017 року на виплатний період листопад 2019 року. Відповідач зазначає, що управлінням 01.11.2019 року позивачу була виплачена поточна сума пенсії, та на теперішній час позивач пенсійні виплати отримує. Згідно постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, а саме за період з 01.02.2017 року по 31.10.2019 року, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів, тобто заборгованість за минулий період.

Відповідачем 2 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач 2 посилається на те, що 01.02.2017 року виплату пенсії позивачу призупинено на підставі протоколу про призначення (відновлення) або відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщеним особам» № 20 від 20.01.2017 року, яким позивачу відмовлено у призначенні/поновленні соціальних виплат за ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Крім того, відповідач зазначав, що 09.09.2019 року до управління надійшов запит Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про надання пенсійної справи ОСОБА_1 . На виконання вищевказаного запиту розпорядженням від 10.09.2019 року макет пенсійної справи та електронну пенсійну справу позивача направлено до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Відповідач 2 зазначає, що Слов`янське ОУПФУ повідомлено про те, що пенсія позивачу була виплачена по 31.01.2017 року. Відповідач вказує на те, що відповідачу 1 було відомо про суми нарахованої та невиплаченої пенсії позивачу, тому ставлячи на облік пенсійну справу позивача мали враховувати і наявність сум по невиплаченій пенсії. В зв`язку з чим, відповідач 2 зазначає, що в Білокуракинському ОУПФУ Луганської області відсутні будь - які відомості по ОСОБА_1 .

Щодо строків звернення до суду, суд зазначає наступне, що відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені їй суми пенсії, не отримані ним за період з 01.02.2017 року по 31.10.2019 року, а ця вимоги безпосередньо спрямовані на виплату їй призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія за віком довічно, що не заперечується сторонами (а.с. 7).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 02.09.2019 року № 1429- (а.с. 8).

Місто Луганськ включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

З матеріалів справи встановлено, що позивач до 01.10.2019 року перебував на обліку у Білокуракинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.

Відповідно до протоколу № 20 від 20.01.2017 року Білокуракинської районної державної адміністрації від 20.01.2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні/поновленні соціальних виплат за ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» через надання відомо недостовірних відомостей (а.с.42-45).

02.09.2019 року позивач звернувся до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 53-зворотній бік).

02.09.2019 року Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області направлено запит пенсійної (особової) справи ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Луганської області (а.с. 53).

Згідно розпорядження Білокуракинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області від 10.09.2019 року ОСОБА_1 знято з обліку з 01.10.2019 року, у зв`язку з виїздом до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. Пенсія у розмірі 1719,47 грн. виплачена по 31.07.2017 року (а.с. 41).

Позивач перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного

Розпорядженням від 12.04.2018 року пенсійну справу позивача взято на облік та призначено пенсію (а.с. 38-зворотній бік).

Відповідно до розпорядження Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на призначення (відмову) соціальних виплат ВПО на підставі протоколу № 11-12/35-19 від 10.09.2019 року вирішено ОСОБА_1 поновити виплату пенсії (а.с. 54).

Відповідно до інформації відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії № 2 Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області встановлено, що ОСОБА_1 не отримала пенсію за період з лютого 2017 року по жовтень 2019 року (а.с. 52).

Згідно витягу з Підсистеми Призначення та Виплати Пенсії встановлено, що ОСОБА_1 за період з лютого 2017 року по жовтень 2019 року була нарахована пенсія, однак не була виплачена (а.с. 57).

Спірними питаннями цієї справи є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 лютого 2017 року, а також невиплати пенсії позивачу за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту - Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що жоден з вищезазначених випадків щодо позивача відповідачем 2 не застосований та не доведений.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем 2 не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплати пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача 2 ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідач 2 протиправно призупинив виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2017 року.

Стосовно не виплати пенсії позивача за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Стосовно посилання відповідача на те, що що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів.

З цього приводу суд зауважує, що пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам містить наступний зміст: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України".

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, зазначений пункт 15 в редакції Постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/18720/18 від 11.06.2018 року, визнаний протиправним та нечинним в частині, що стосується сум невиплачених пенсій. Цим же судовим рішенням визнані протиправними та нечинними зміни у пункти 16 та 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Вказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва набрало законної сили та оприлюднено у порядку, передбаченому для оприлюднення нормативних актів.

Відповідно до статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, при розгляді справи судом встановлено, що відповідач 1 керується нормативно-правовими актами, які втратили чинність відповідно до судових рішень, що набрали законної сили та є частиною національного законодавства. Вказані дії призвели до порушення прав та інтересів позивача.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що правових підстав для невиплати заборгованості по пенсійним виплатам судом не встановлено.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідач 1 протиправно не виплатив позивачу заборгованість з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про визнання протиправними дій Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року, визнання протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року, зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Стосовно вимоги позивача Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити компенсації втрату частини грошових доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 01.02.2017 року по 31.10.2019 року, відповідно до вимог Закону України "Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженим Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Приписами статті 3 цього Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (стаття 6 Закону № 2050).

Зазначені положення також викладені у Постанові Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

З аналізу вищезазначених законів судом встановлено, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17.

Таким чином, згідно витягу з Підсистеми Призначення та Виплати Пенсії ОСОБА_1 у період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області була нарахована пенсія, однак не була виплачена у встановлені терміни з вини відповідача, як встановлено судом.

З огляду на викладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, суд приходить висновку про задоволення позовних ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з не виплатою пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд приходить висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судового збору в розмірі 840,80 грн. на користь Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року, визнання протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року, зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року, зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з не виплатою пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Визнати протиправними дій Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Зобов`язати Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Зобов`язати Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з не виплатою пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Миру, буд. 3) на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 14 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська