Справа № 460/3419/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення апеляційного провадження

10 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3419/19 пров. № А/857/7166/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, судом під головуванням судді Комшелюк Т.О.) у справі №460/3419/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй нарахувати за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та виплатити згідно зі статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплату до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум, а також здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини третьої статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року: щомісячної доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат; щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, віднесеній до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум: щомісячної доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат; щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, віднесеній до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 768,40грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно вчинено дії щодо відмови у проведені перерахунку та виплати позивачу з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, оскільки з 01 січня 2014 року Законом України від 16.01.2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не передбачено змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Відзначено, що чинним залишався й Порядок № 1210, який встановлював менші розміри таких доплат та пенсії. Враховуючи принцип пріоритетності Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над підзаконним нормативно-правовим актом Порядком № 1210, з 1 січня 2014 року нарахування та виплата позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні добровільного гарантованого відселення, повинні були здійснюватися у розмірі та на підставі, передбачених безпосередньо статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Обмеження дії норм статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 2014 році відбулося після прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII (далі Закон № 1622), який набрав чинності 3 серпня 2014 року. А тому, 3 серпня 2014 року Законом № 719 Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розміри доплат до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Оскільки на цей час був також чинний Порядок № 1210, яким визначений механізм обчислення доплати та додаткової пенсії, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 719 в редакції Закону № 1622 був прийнятий пізніше Закону № 796, то саме положення Закону № 719 та Порядку № 1210 підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 3 серпня 2014 року. Отже, в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу: доплату до пенсії, передбачену статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Відхиляючи доводи відповідача стосовно пропуску позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом, суд першої інстанції враховав правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24.04.2018 року у справі №646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18) та в розумінні вимог ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дійшов висновку, що нарахування та виплата позивачу пенсії за спірний період в розмірі, що не відповідає вимогам ст.ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», мало місце саме з вини територіального органу Пенсійного фонду України, а тому позивач як пенсіонер має право на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком. В зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо порушення позивачем строків подання даного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги серед іншого відповідач посилається пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки пенсія є щомісячним платежем та про порушення свої прав позивач мав дізнатися у наступному місяці після отримання пенсії в неналежному розмірі у зв`язку з чим вказує на наявність підстав для застосування правових наслідків пропуску строку звернення до суду. Посилання суду першої інстанції на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 року по справі № 646/6250/17 відповідач вважає недоречним, оскільки він стосується інших правовідносин.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №460/3419/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення дій та призначено розгляд в порядку письмового провадження.

З огляду викладені обставини справи у даній справі, правовій оцінці підлягають доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України та наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо виплати сум пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до постанови ВП Верховного Суду від 24.04.2018 року по справі №646/6250/17 предметом спору у вказаній справі є правовідносини з приводу покладення обов`язку на органи пенсійного фонду щодо виплати громадянці України, яка переїхала на постійне місце проживання за кордон призначеної пенсії.

У цій справі ВП ВС дійшла висновку, що пенсія позивача за віком є «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни (п.63 постанови) у зв`язку з чим посилаючись на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказала, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Правовідносини у даній справі стосуються покладання на органи пенсійного фонду обов`язку щодо нарахування та виплати доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року за минулий час без обмеження будь-яким строком та наявності підстав для застосування судом наслідків, передбачених ст. 123 КАС України.

Водночас, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019 було передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80894542).

Відповідно до вказаної ухвали Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказав, що існує виняткова правова проблема щодо правильної оцінки судами нижчих інстанцій норма матеріального чи дотримання процесуального права.

«Це пов`язано з тим, що проблема застосування строків звернення до адміністративного суду стосується всіх категорій спорів стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо (1) обчислення, (2) призначення, (3) перерахунку, (4) здійснення, (5) надання, (6) одержання (а) пенсійних виплат, (б) соціальних виплат непрацездатним громадянам, (в) виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, (г) виплат та пільг дітям війни, (ґ) інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг (далі - спори стосовно соціального захисту).

Виняткова правова проблема, головним чином, полягає у необхідності формування правових позицій з таких питань:

1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?

2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), для фактичного встановлення строкових меж (може граничним меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?

3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?

4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС України використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?

Складність цієї виняткової правової проблеми полягає у тому, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі.»

При цьому, як вбачається зі змісту зазначеної вище ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019 року, у судовій практиці вирішення питання пенсійного забезпечення громадян України призвело до виявлення іншого не менш складного завдання - визначення строку звернення осіб, яким неправильно нарахували або вчасно не перерахували пенсію, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм не сплаченої суми пенсії за весь час несплати.

Ухвалою від 26 червня 2019року Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу №510/1286/16-а та призначила до касаційного розгляду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду вказану справу на предмет правильної оцінки судами нижчих інстанцій норм матеріального чи дотримання процесуального права стосовно застосування строків звернення до адміністративного суду у всіх категорій спорів стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо (1)обчислення, (2) призначення, (3) перерахунку, (4) здійснення, (5) надання, (6) одержання (а) пенсійних виплат, (б) соціальних виплат непрацездатним громадянам, (в) виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, (г) виплат та пільг дітям війни, (ґ) інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг (далі - спори стосовно соціального захисту).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

З огляду на обставини даної справи та справи № 510/1286/16-а, колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини у вказаних справах з приводу необхідності надання судом правової оцінки доводам апеляційної скарги на предмет пропущення позивачем строку звернення (у справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо (2) призначення, (3) перерахунку, (4) здійснення, (5) надання, (6) одержання (а) пенсійних виплат, (б) соціальних виплат непрацездатним громадянам) та наявності підстав для застосування аналогії закону до всіх зазначених вище спорів положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з якою нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком є подібними.

Відтак, з метою правильного застосування норм матеріального права та дотримання норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, визначених п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду по справі № 510/1286/16-а.

Керуючись ст. ст. 236, 241, 243, 291, 321, 325, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №460/3419/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення дій до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду України у справі № 510/1286/16-а.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повний текст ухвали складено 10 вересня 2020 року.