Справа № 500/618/20
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/618/20

10 вересня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., представника позивача - Моленя Р.Б., Веселовської І.С., представника відповідача - Чайківської М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Тернопіль" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліхтнер Бетон Тернопіль» (далі - позивач, ТОВ «Ліхтнер Бетон Тернопіль», товариство) до Головного управління ДПС України у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Тернопільській області від 18.11.2019 №000186501 та №000187501.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проводилася документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Ліхтнер Бетон Тернопіль" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019.

За наслідками такої перевірки було складено акт перевірки від 21.10.2019 №179/19-00-05- 01/33866733. На вказаний акт перевірки товариством було надано заперечення, у якому товариством чітко та аргументовано було викладено позицію та спростування щодо виявлених порушень.

Зокрема зазначено, що товариством були допущені помилки у бухгалтерському обліку. При цьому, звернув увагу, що позивач виправив ці помилки шляхом складання бухгалтерської довідки у визначений законодавством строк. Таким чином, порушення, на які відповідач вказав позивачу, були самостійно виправлені останнім у поданій ним у передбачені законом строки та спосіб. У зв`язку із цим, визначений відповідачем розмір грошового зобов`язання, на думку позивача, є надуманим та абсолютно безпідставним, оскільки не ґрунтується ані на первинних документах товариства, ані на документах його бухгалтерського обліку.

Зазначає, що акт перевірки на якому базуються оскаржуванні податкові повідомлення-рішення, не може вважатися обґрунтованим, тобто таким, що складений з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття спірних податкових повідомлення-рішень, оскільки пояснення, документи та позиція товариства, що наведені у запереченні на акт, жодним чином не були враховані як в акті перевірки та і в Рішенні про результати розгляду скарги.

На підставі наведеного вважає, що податкові повідомлення-рішення від 18.11.2019 № та № не можуть у повній мірі вважатися такими, що прийняті обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, оскільки пояснення, аргументи та документи надані товариством, жодним чином не відображені (не прийняті та не відхилені) у матеріалах перевірки.

Ухвалою суду від 12.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

Від представника відповідача на адресу суду 30.03.2020 надійшов відзив на адміністративний позов (аркуші справи 107-113), в якому він позову не визнав та зазначив, що проведеною Головним управлінням ДПС у Тернопільській області з 23.09.2019 по 11.10.2019 документальною плановою виїзною перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліхтнер Бетон Тернопіль» з питань дотримання вимог законодавства, за результатами якої складено акт від 21.10.2019 №179/19-00-05-01/33866733, встановлено порушення, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 284477,00 грн та не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на попередню оплату на загальну суму ПДВ 145823,36 грн.

За таких обставин вважає, що викладені в акті перевірки висновки є обґрунтованими, відповідно прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 18.11.2019 № та № - правомірними і підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні 10.09.2020 представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити.

В судовому засіданні 10.09.2020 представник відповідача проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши вступне слово представників сторін та показання свідків, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як випливає із матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проводилася документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Ліхтнер Бетон Тернопіль» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019.

За наслідками такої перевірки було складено акт перевірки від 21.10.2019 №179/19-00-05-01/33866733 (аркуш справи 18-45).

Перевіркою встановлено порушення товариством:

1) п. 44.1. ст. 44, п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст,187, п. 188.1 ст.188, п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст.192, п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 284477 грн., в т.ч, за: грудень 2016 року на суму 46525 грн, травень 2017 року на суму 53416 грн, жовтень 2017 року на суму 1667 грн, листопад 2017 року на суму 560 грн, березень 2018 року на суму 884 грн, червень 2018 року на суму 25917 грн, липень 2018 року на суму 36400 грн, жовтень 2018 року на суму 33878 грн, листопад 2018 року на суму 85 230 грн.

2) п.201.1, п.201.10 ст.201, пункту 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України - не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на попередню оплату на загальну суму ПДВ 145823,36 грн.

На вказаний акт перевірки товариством було надано заперечення №1/07/11 від 07.11.2019, у якому було викладено позицію та спростування щодо виявлених порушень (аркуш справи 46-78).

Листом від 14.11.2019 №999/10/19-00-05-01-11/28895 «Про результати розгляду заперечення» Головне управління ДПС у Тернопільській області повідомило, що заперечення товариства на акт перевірки залишено без задоволення (аркуш справи 76-77).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 18.11.2019 №000186501 за яким збільшено суму грошового зобов`язання на 355596,25 грн., з яких за сплатою ПДВ на 284477,00 грн та штрафні санкції на 71119,25 грн (аркуш справи 79);

- податкове повідомлення-рішення від 18.11.2019 №000187501 про застосування штрафу у розмірі 49649,18 грн за платежем ПДВ (аркуш справи 80).

Товариство у адміністративному порядку оскаржило податкові повідомлення-рішення шляхом подання скарги від 02.12.2019 до Державної податкової служби України.

Державна податкова служба України прийняла рішення про результати розгляд скарги від 28.01.2020 №3496/6199-00-08-05-01-06 згідно якого скаргу товариства залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (аркуш справи 82-91).

Позивач не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями звернувся із даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Підпунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

У свою чергу, у відповідності до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Щодо взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_1 .

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області зробило висновок про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки в грудні 2016 року товариство отримало від ФОП ОСОБА_1 попередню оплату на загальну суму 145823,36 грн.

Як випливає із матеріалів справи, товариcтво протягом 2015 року здійснювало реалізацію залізобетонних виробів та інших товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 . В цілому за 2015 рік обсяг реалізації по даному покупцю складав 482369,00 грн. На вказану суму товариством було складено і зареєстровано податкові накладні та сплачено 80395 грн. податку на додану вартість, про що свідчать дані Єдиного реєстру податкових накладних. В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 постачав товариству пісок, необхідний для здійснення виробництва готової продукції.

В грудні 2015 року товариством в бухгалтерському обліку було відображено взаємозалік дебіторської заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед товариством за реалізовані залізобетонні вироби, яка обліковувалась на бухгалтерському рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» і кредиторської заборгованості товариства перед вказаним контрагентом за пісок, яка обліковувалась на бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», на суму 346640,49 грн.

Відповідно до п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення Мінфіну), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно із п. 2.1 Положення Мінфіну первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Жодні первинні документи, зокрема, угоди про залік зустрічних однорідних вимог, між товариством та ФОП ОСОБА_1 в грудні 2015 року не складались. Будь-яких розпоряджень чи дозволів на відображення в обліку взаємозаліку з ФОП ОСОБА_1 в грудні 2015 року обліковому персоналу не надавалось.

При проведенні звірки взаєморозрахунків з ФОП ОСОБА_1 була виявлена розбіжність між заборгованістю, що обліковувалась в товаристві, та даними ФОП ОСОБА_1 у сумі 346640,49 грн. і зроблено висновок про необхідність її виправлення в бухгалтерському обліку товариства. Ця розбіжність та порядок її врегулювання зафіксовано в актах звірки взаєморозрахунків між Товариством і ФОП ОСОБА_1 , складених станом на 30.11.2016 (аркуш справи 56-60).

Таким чином, суд встановив, що у грудні 2015 року товариство не мало обґрунтованих підстав для відображення в бухгалтерському обліку взаємозаліку дебіторської заборгованості ФОП ОСОБА_1 та кредиторської заборгованості товариства, а, отже, обліковим персоналом було допущено помилку.

Порядок виправлення помилок в бухгалтерському обліку регулюється пунктом 4.3 Положення Мінфіну, згідно з яким «помилки в облікових регістрах за минулий звітний період виправляються способом сторно. Цей спосіб передбачає складання бухгалтерської довідки, в яку помилка (сума, кореспонденція рахунків) заноситься червоним чорнилом, пастою кулькових ручок тощо або із знаком «мінус». Внесенням цих даних до облікового регістру у місяці, в якому виявлено помилку, ліквідується неправильний запис».

Оскільки, зазначена помилка була виявлена в листопаді 2016 року, саме в цьому місяці було відображено її виправлення по дебету рахунка 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» з кредита рахунка 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» на суму 346640,49 грн зі знаком мінус на підставі первинного документу - бухгалтерської довідки №54 від 30.11.2016 (аркуш справи 61). Здійснення такого запису в бухгалтерському обліку зафіксовано в акті перевірки та підтверджується карткою рахунка 361 по ФОП ОСОБА_1 , копію якої, як встановлено судом, товариством було надано у відповідь на запит Головного управління ДПС в Тернопільській області від 09.10.2019 №594/10/19-00-05-01- 11/25899.

Однак, в акті перевірки зроблено висновок, що товариство здійснило вказаний запис без належних на те підстав.

Суд враховуючи зазначене, вважає такий висновок помилковим, оскільки, згідно з п.2.2 Положення Мінфіну, підставою для відображення в обліку є первинні документи, до складу яких, зокрема, належить бухгалтерська довідка. Отже, товариство у повній відповідності до Положення Мінфіну і на підставі належним чином складеного первинного документу здійснило в обліку запис з метою виправлення помилки, допущеної в минулі звітні періоди.

В результаті виправлення помилки станом на 01.12.2016 в товаристві відновилась дебіторська заборгованість ФОП ОСОБА_1 в сумі 346640,49 грн на бухгалтерському рахунку 361 та кредиторська заборгованість товариства перед ФОП ОСОБА_1 в сумі 323634,33 грн на бухгалтерському рахунку 631.

Однак, факт виправлення товариством помилки, допущеної в минулі звітні періоди, не було взято відповідачем до уваги, що й стало підставою для необґрунтованого висновку про одержання попередньої оплати.

Як випливає з акту, висновок про отримання попередньої оплати від ФОП ОСОБА_1 було зроблено лише на підставі відсутності в бухгалтерському обліку на певну довільну дату, а саме станом на 12.09.2016, дебіторської заборгованості. Жодного іншого обґрунтування того, що отримані кошти є попередньою оплатою, зокрема, укладених в цей період договорів, додатків до договорів на додаткове постачання товарів, в акті не наведено. В ході перевірки не було здійснено жодних заходів з метою обґрунтування висновку щодо надходження попередньої оплати, зокрема, не надсилалися запити на проведення зустрічних звірок з питань підтвердження отриманих від платника податків відомостей стосовно відносин з суб`єктами господарювання - контрагентами, про що зазначено в п. 2.8 акту.

Згідно п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За положеннями п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Податковий кодекс України не містить норм, які б ставили визначення об`єкту оподаткування та дати виникнення податкових зобов`язань в залежність від наявності чи відсутності в бухгалтерському обліку дебіторської заборгованості. Нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість здійснюється при наявності об`єкта оподаткування - постачання товарів.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що оскільки кошти, сплачені ФОП ОСОБА_1 в грудні 2016 року є оплатою за реалізовані в 2015 році залізобетонні вироби, при відвантаженні яких вже сплачено податок на додану вартість в 2015 році, вони не є оплатою товарів, що підлягають постачанню.

Підтвердженням того, що товариство не отримувало від ФОП ОСОБА_1 попередньої оплати є й той факт, що в період з 1 січня 2017 року по даний час будь-якого постачання товарів чи повернення йому коштів товариством не здійснювалось і станом на 31.12.2018 взаємна заборгованість відсутня, що засвідчується актами звірки (аркуш справи 56-60).

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем в ході перевірки не було вжито заходів з метою отримання від товариства письмових пояснень, оскільки у запиті Головного управління ДПС в Тернопільській області від 09.10.2019 №594/10/19-00- 05-01-11/25899 міститься вимога лише надати належним чином завірені копії окремих первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, а саме: банківських виписок і карток рахунків 361 та 631, що і було зроблено позивачем (аркуш справи 158).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Ліхтнер Бетон Україна".

В акті перевірки Головного управління ДПС у Тернопільській області зроблено висновок про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з тим, що товариству протягом 2017-2018 років на розрахунковий рахунок поступили грошові кошти на загальну суму 595790,08 грн і тому, товариство повинно було нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість.

З такими висновками, суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 185.1 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно з п. 187.1 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як оплата товарів, що підлягають постачанню або дата відвантаження товарів.

У відповідності до договору №2 від 25.06.2008 (аркуш справи 62-63) товариством 26 червня 2008 року було реалізовано ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» автобетононасос МАЙ Т-48 за 1239561,56 грн та сплачено податок на додану вартість в сумі 206593,59 грн.

Позивач зазначає, що при переході на нову версію автоматизованої системи бухгалтерського обліку обліковий персонал допустив помилки при перенесенні як дебіторської, так і кредиторської заборгованості по розрахунках з ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна». В результаті цих помилок станом на 01.04.2015 не було відображено дебіторську заборгованість ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» за реалізований в червні 2008 року автобетононасос МАІМ Т-48.

З метою виправлення зазначеної помилки в бухгалтерському обліку було здійснено запис по дебету рахунка 361 з кредита рахунка 631 на суму 522162,07 грн, та відновлено дебіторську заборгованість ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» на підставі первинного документу - бухгалтерської довідки №26 від 29.06.2018 (аркуш справи 64) у відповідності до вимог Положення Мінфіну, яка, як встановлено судом, була також додана позивачем до заперечення на акт перевірки.

Здійснення такого запису в бухгалтерському обліку підтверджується карткою рахунка 361 по ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна», яку товариством було надано у відповідь на запит Головного управління ДПС в Тернопільській області від 09.10.2019 №594/10/19-00- 05-01-11/25899, даний факт і не заперечувався представником відповідача.

Однак, факт внесення запису по дебету рахунка 361 з кредита рахунка 631 на суму 522162,07 грн, та відновлення дебіторської заборгованість ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» на підставі первинного документу - бухгалтерської довідки №26 від 29.06.2018, взагалі не було відображено як в акті перевірки та і в Рішенні про результати розгляду скарги від 28.01.2020 №3496/6199-00-08-05-01-06.

Окрім цього, в акті перевірки стверджується, що «При аналізі банківських виписок не встановлено повернення попередньої оплати за автобетононасос МЛН Т-48» (абзац 1 ст. 10).

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки 4 липня 2017 року товариство повернуло 150 000,00 грн, які надійшли 29.05.2017, що підтверджується копією виписки банку (аркуш справи 65).

Отже, суд приходить до висновку, що в бухгалтерському обліку в липні 2017 року обліковий персонал помилково відобразив сплату вказаних коштів по дебету рахунка 631 з кредита рахунка 311. Допущена обліковим персоналом помилка була виправлена на підставі бухгалтерської довідки №27 від 29.06.2018 (аркуш справи 66) записом по дебету рахунка 361 з кредита рахунка 631. Результат такого бухгалтерського запису аналогічний результату, що й при здійсненні двох виправних записів: по дебету рахунка 631 з кредита рахунка 311 методом «червоне сторно» та одночасно по дебету рахунка 361 з кредита рахунка 311.

Використання першого варіанту виправлення помилки зумовлено тим, що операції по розрахунковому рахунку повинні підтверджуватись банківськими виписками, в яких не можуть бути відображені виправні записи.

Здійснення вказаного запису в бухгалтерському обліку підтверджується карткою рахунка 361 по ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна», копію якої як встановлено судом, товариством було надано у відповідь на запит Головного управління ДПС в Тернопільській області від 09.10.2019 №594/10/19-00-05-01-11/25899, що і не заперечувалось представником відповідача.

Однак, цей бухгалтерський запис також не було зафіксовано в акті перевірки.

Не відображення в акті перевірки окремих операцій, підтверджених відповідними первинними документами, зокрема бухгалтерськими довідками, складеними у відповідності до Положення Мінфіну, ставлять під сумнів об`єктивність проведення перевірки взаємовідносин з ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна».

Що стосується коштів, які надійшли 21.04.2017 в сумі 150490,08 грн, 11.06.2018 в сумі 155500 грн та 09.11.2018 в сумі 139800 грн, то їх поступлення жодним чином не може вважатися першою подією і не зумовлює нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки податок на додану вартість вже було сплачено при під час реалізації автобетононасоса МАЦ Т-48 в 2008 році.

В акті перевірки не доведено причинно-наслідкового зв`язку між надходженням вказаних вище грошових коштів та необхідністю нарахування податку на додану вартість. А саме, не наведено доказів того, що отримані кошти є попередньою оплатою, зокрема, укладеного договору на продаж ще одного автобетононасоса МАЦ Т-48, окрім того, який вже був реалізований в 2008 році, виписаних рахунків на попередню оплату за ще один автобетононасос МАЦ Т-48.

Суд зазначає, що в ході перевірки не було здійснено жодних заходів з метою обґрунтування висновку щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зокрема, не надсилалися запити на проведення зустрічних звірок з питань підтвердження отриманих від платника податків відомостей стосовно відносин з суб`єктами господарювання - контрагентами, про що зазначено в п.2.8 акту.

В ході перевірки не було також вжито заходів з метою отримання від товариства письмових пояснень, оскільки у запиті Головного управління ДПС в Тернопільській області від 09.10.2019 №594/10/19-00- 05-01-11/25899 міститься вимога лише надати належним чином завірені копії окремих первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, а саме: банківських виписок і карток рахунків 361 та 631, що і було зроблено позивачем.

Щодо порушення п.201.1, п.201.10 ст.201, пункту 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України, суд зазначає наступне.

В акті перевірки зроблено висновок, що товариство повинно було скласти податкові накладні та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 145823,36 грн, а саме: по ФОП ОСОБА_1 на суму 46525,01 грн та по ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» на суму 99298,35 грн.

Суд не погоджується із таким висновком відповідача з огляду на таке.

Згідно з п. 201.1. Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Враховуючи викладене, в період з 01.12.2016 по 09.11.2018 не виникали податкові зобов`язання з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна», тобто не було «дати виникнення», на яку товариство було б зобов`язане скласти та зареєструвати податкову накладну.

Таким чином, суд вважає передчасним висновок про порушення п.201.1, п.201.10 ст.201, пункту 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України та необхідності складення та реєстрації податкових накладних на загальну суму 145823,36 грн.

Також, в акті перевірки зроблено висновок, що кошти в сумі 793243,33 грн, які надійшли на рахунок товариства в період з 9 липня 2018 року до 9 листопада 2018 року від ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна», є поверненням авансових платежів і товариству слід було скоригувати податковий кредит на загальну суму 132208 грн. Цей висновок зроблено на основі тексту, який вказаний в платіжних дорученнях ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна».

Суд також не погоджується із даним висновком відповідача, оскільки під час перевірки не було взято до уваги всі первинні та інші документи, які надають відомості стосовно юридичних взаємовідносин товариства з ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна».

Так, між товариством та ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» 02 липня 2018 року було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги за № 1/2018 (аркуш справи 67-68). Умовами договору передбачено надання поворотної фінансової допомоги в межах суми 1 000 000 грн в період до 01.12.2019.

На умовах, визначених вказаним договором, поворотна фінансова допомога надійшла товариству шістьма платежами на загальну суму 793243,33 грн. Однак, судом встановлено, що обліковий персонал ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна», яких формував платіжні доручення для перерахування коштів, допустив помилку у реквізиті платіжних доручень «Призначення платежу».

За вимогами п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 від 05.04.2001 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2346) банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів за вказаними ними реквізитами, що містяться в документах на переказ.

Згідно з п. 3.7 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22 та зареєстрованою в Мінюсті 29.03.2004 за №377/8976 зі змінами та доповненнями (далі - Інструкція №22), реквізит «Призначення платежу» платник заповнює так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачеві. Повноту інформації визначає сам платник з урахуванням вимог законодавства. Саме платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Банк перевіряє заповнення цього реквізиту лише за зовнішніми ознаками. Банку заборонено вносити виправлення в платіжне доручення клієнта, якщо інше не встановлене законом або банківськими правилами (ч. 2 ст. 1090 ЦК України).

В будь-який час до списання суми коштів з рахунку згідно п. 2.29 Інструкції № 22 ініціатор переказу може відкликати платіжне доручення. З моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним (п.30.1 ст. 30 Закону № 2346). Тому питання уточнення інформації, вказаної в реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення платник та отримувач повинні вирішувати в порядку, узгодженому між ними, без участі банку. На цьому акцентує увагу НБУ в листах від 26.09.2005 № 25-113/1506-9580 та від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141. Адже згідно з п. 1.19 Інструкції № 22 спори між платниками і отримувачами коштів з питань проведення розрахунків вони вирішують самі, без участі банків.

Відтак, ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» було надіслано товариству листи про зміну призначення платежів (аркуш справи 69-74) за шістьма платіжними дорученнями з метою виправлення помилок, допущених його обліковим персоналом при заповненні реквізиту «Призначення платежу».

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що товариство на законних підставах не проводило коригування податкового кредиту при поступленні вказаних коштів, оскільки отримання поворотної фінансової допомоги не зумовлює необхідності такого коригування, а помилки в реквізитах платіжних доручень і в бухгалтерських проведеннях не змінюють юридичної суті господарської операції та не можуть слугувати підставою для донарахування податків.

Податкове законодавство допускає виникнення помилок при нарахуванні податків і надає платникам право їх виправляти. Порядок виправлення помилок, допущених при формуванні податкової звітності, регулюється ПК України, іншими законодавчими та нормативними актами. Для надання можливості виправити помилки затверджуються форми відповідних уточнюючих декларацій і розрахунків, тощо.

Стосовно бухгалтерського обліку, порядок виправлення помилок, допущених в первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, регулюється Положенням Мінфіну, а порядок виправлення помилок у фінансовій звітності - Національним Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах».

З метою виправлення помилок, допущених обліковим персоналом при відображенні господарських операцій та дебіторської і кредиторської заборгованості, що виникала внаслідок цих операцій, між Товариством і ТОВ «Ліхтнер Бетон Україна» було проведено детальну звірку за період з 01.04.2006 по 01.09.2019, та на підставі належним чином оформленої бухгалтерської довідки №48 від 01.07.2019 (аркуш справи 75) відображено необхідні бухгалтерські записи на основі підписаних двома сторонами актів звірки взаєморозрахунків.

При цьому відповідні зміни були відображені у фінансовій звітності товариства за 9 місяців 2019 року згідно вимогами Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах», яка була подана органам статистики і податкової служби.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поворотна фінансова допомога в сумі 793243,33 грн. не є та не може вважатися об`єктом оподаткування податком на додану вартість, оскільки відповідно до п. 185.1 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Норми ПК України не містять вимоги оподаткування податком на додану вартість поворотної фінансової допомоги.

Також, в акті перевірки зроблено висновок про те, що товариством зайво включено до складу податкового кредиту ПДВ не підтверджений податковими накладними ТОВ РВФ «Сьомий вимір» в листопаді 2016 року на суму 1007 грн. та ПМП «Фірма товари України» в січні 2017 року на суму 2327 грн.

Як випиває із матеріалів справи, в акті перевірки значиться, що в листопаді 2016 року товариством включено до податкового кредиту по податковій накладній №151 від 28.11.2016 виписаній ТОВ РВФ «Сьомий вимір» 1236,32 грн податку на додану вартість, в результаті чого виникло відхилення в сумі 1007,36 грн.

Це твердження не відповідає дійсності, оскільки в таблиці 2 розділу II додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2016 року в переліку постачальників відсутній такий контрагент. На підтвердження цього є копія податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року та додаток 5 до вказаної декларації.

Аналогічно, в акті перевірки зазначається, що в січні 2017 року товариством включено до податкового кредиту по податковій накладній №34 від 30.01.2017, виписаній ПМП «Фірма товари України» 2792,40 грн податку на додану вартість, в результаті чого виникло відхилення в сумі 2327 грн.

Це твердження також не відповідає дійсності, оскільки в таблиці 2 розділу II додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2017 року в переліку постачальників відсутній такий контрагент. На підтвердження цього є копія податкової декларації з ПДВ за січень 2017 року та додаток 5 до вказаної декларації.

Згідно з абз. 4 пункту 198.6. ст. 186 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Користуючись вказаною нормою ПК України, вищезгадані суми були включені до складу податкового кредиту лише в березні 2017 року, про що вказано на сторінці 12 акту перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що включення до податкового кредиту зазначених сум не призвело до заниження задекларованого податку на додану вартість в листопаді 2016 року та січні 2017 року, як зазначено в розділі 3.1.2.3. акту перевірки.

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок - ОСОБА_2 , головний державний ревізор - інспектор, який проводив безпосередньо перевірку позивача зазначив, що позивачем при проведенні перевірки, документів які додавались до заперечення не було надано, тому і не були враховані.

Також, свідок - ОСОБА_3 , яка була запрошена аудитором бухгалтерської звітності в позивача зазначила, що дійсно при проведенні звірки взаєморозрахунків з контрагентами були виявлені розбіжності і зроблено висновок про необхідність її виправлення в бухгалтерському обліку товариства. З метою виправлення помилок, допущених обліковим персоналом при відображенні господарських операцій та дебіторської і кредиторської заборгованості, було проведено детальну звірку, та на підставі належним чином оформлених бухгалтерських довідкок відображено необхідні бухгалтерські записи. Зокрема, свідок повідомила, що вона готувала заперечення до акта перевірки та додала всі необхідні документи які були зазначені в запиті відповідача від 09.10.2019. Проте, вони не були враховані відповідачем при винесенні оскаржуваних повідомлень-рішень.

Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що акт перевірки, на якому базуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не може вважатися обґрунтованим, тобто таким, що складений з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки пояснення та позиція товариства, які наведені у запереченні на акт, жодним чином не були враховані відповідачем.

Крім того, суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №804/939/16 зазначено, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.

Акт перевірки не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження відповідними доказами, а лише на основі припущень суб`єкта владних повноважень. Проте відповідач робить свої висновки стосовно виявлених порушень за операціями з контрагентами, керуючись виключно даними інформаційних баз, а не первинною документацією, як цього вимагає чинне законодавство України

Окрім того, як зазначив Верховний Суд у постанові 03 травня 2018 року, справа № 818/1070/17 відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин, що передували прийняттю спірних рішень, з урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України, суд приходить висновку про хибність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки. Відтак, прийняті на основі таких висновків податкові повідомлення-рішення від 18.11.2019 №000186501 та №000187501 не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При цьому, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними, достатніми та допустимими доказами. Виходячи з положень п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. А тому, спірні рішення слід скасувати як протиправні.

Судові витрати понесені позивачем, а саме: судовий збір сплачений за подання адміністративного позову в сумі 6078, 68 грн, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу то представником позивача зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат в цій частині будуть надані відповідно до ч.7 ст.139 КАС України у п`ятиденний термін після ухвалення рішення у справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Тернопільській області №000186501 від 18.11.2019 та №000187501 від 18.11.2019.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Тернопільській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Тернопіль" понесені судові витрати, а саме: судовий збір сплачений за подання позовної заяви в сумі 6078 грн 68 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Тернопіль" місцезнаходження/місце проживання вул. Лозовецька, 15,м. Тернопіль,46007 ЄДРПОУ/РНОКПП 33866733

відповідач:

-Головне управління ДПС у Тернопільській області місцезнаходження/місце проживаннявул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 ЄДРПОУ/РНОКПП 43142763;

Головуючий суддя Осташ А.В.