Справа № 200/6938/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 р. Справа№200/6938/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

28.07.2020 ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління МВС України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Італійська, буд. 32, м. Маріуполь, Донецька область, 87515; ) (відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місце знаходження: пр.-т. Нахімова, 86, м. Маріуполь, Донецька область, 87517; ) (відповідач-2) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Донецькій області №14 о/с лк від 22.06.2020 про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п.64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 ;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 24.06.2020;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п.9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та видати відповідний наказ з цього приводу;

- стягнення з Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.06.2020 по день ухвалення судом рішення у даній справі.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 01.11.1992 по 06.11.2015 ОСОБА_1 перебував на службі в ОВС України. Останній рік проходив службу на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецької області, має спеціальне звання майора міліції.

Наказом УМВС України в Донецької області №393о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі п. 10 та п. 11 розділу XI ЗУ «Про національну поліцію» за п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів).

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року у справі №805/359/16-а частково задоволено позов позивача, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС в Донецькій області № 393 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області з 07.11.2015, стягнуто з ММУ УМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 190017,92 грн.

У зв`язку з викладеним, вказане, рішення суду в частині поновлення на роботі пред`явлено позивачем до виконання до ГУМВС України в Донецькій області, у зв`язку з чим головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області постановлено наказ №30 о/с від 26.10.2018, яким скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області в частині звільнення та поновлено на посаді з 07.11.2015.

Проте, фактично позивач не мав можливості приступити до виконання покладених на нього обов`язків в якості начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ УМВС України в Донецькій області.

В подальшому, як зазначає позивач, наказом ГУМВС України в Донецької області №9о/с л/к від 02.04.2019 його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі п. 10 та п. 11 розділу XI ЗУ «Про національну поліцію» за п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №200/1085/19 вказаний наказ відповідача скасовано та поновлено позивача на попередній посаді із стягненням на його користь суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначене судове рішення за результатом апеляційного та касаційного оскарження залишено без змін.

Втім, не дивлячись на встановлення у вищезазначених справах неправомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ в період розгляду справи №200/1085/19 позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів) відповідно до наказу ГУМВС України в Донецької області №17о/с-л/к від 09.09.2019.

Вказаний наказ про звільнення також був оскаржений позивачем до Донецького окружного адміністративного суду.

Так, рішенням від 17.03.2020 у справі №200/12246/19-а зазначений наказ визнано протиправним і скасовано, поновлено позивача на займаній посаді та стягнуто на його користь грошове забезпечення за період вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Проте, відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 22.06.2020 №14о/с-лк ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Позивач вважає, що повністю відповідає висунутим вимогам до кандидатів на вакантні посади у підрозділах Національної поліції України, проте роботодавцем не запропоновано йому жодної вакантної посади в органах поліції.

Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про наявність підстав для його поновлення на попередній посаді зі стягненням суми грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Відповідачем-1 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність викладених в ній доводів. Відповідач-1 зазначив, що інформації щодо свого волевиявлення відносно призначення до лав поліції та про звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства) у період до 06.11.2015 ОСОБА_1 до ГУМВС в області не надав.

Приписами пункту 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення: до 07.08.2015, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, відповідач-1 вважає, що звільнення ОСОБА_1 з ОВС за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби проведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначив, що вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУМВС України в Донецькій області поновити його на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського МУ не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» та постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 територіальні органи МВС ліквідовані як юридичні особи публічного права, з 07.11.2015 міліція припинила своє існування без правонаступництва.

Так, згідно із постановою КМУ від 28.10.2015 № 878 "Про затвердження Положення про Міністерство внутрішніх справ України» МВС - центральний орган виконавчої влади, в організаційно-штатній структурі якого не передбачено посад рядового і начальницького складу. Підрозділів ОВС (міліції) та посад, які б комплектувалися особами рядового і начальницького складу ОВС, на даний час не існує.

Вказує, що позивач 29 листопада 2017 року подавав анкету на участь у конкурсному відборі від 27 листопада 2017 року на вакантну посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області. За результатами конкурсу поліцейська комісія прийняла рішення: «не рекомендований до проходження служби в поліції». Зазначене рішення позивачем не оскаржувалось.

Також відповідач-1 вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь грошового забезпечення за період вимушеного прогулу, адже в період з 14.04.2020 по 23.06.2020 позивач до служби на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління не приступив.

Отже, відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачем-2 до суду також надано відзив на позовну заяву позивача, в якому викладені доводи, аналогічні наведеним у відзиві, поданому відповідачем-1.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2020 відкрито провадження у вказаній адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі №200/6938/20-а.

Відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Положеннями статті 261 КАС України врегульовано особливості подання заяв по суті справи у спрощеному провадженні.

У встановлені судом для подання заяв по суті справи строки відповідачі скористались правом на подачу відзиву. Інших заяв по суті справи сторонами не подано.

Отже відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 з 01.11.1992 по 06.11.2015 перебував на службі в ОВС України.

Останній рік проходив службу на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецької області, має спеціальне звання майора міліції.

Наказом УМВС України в Донецької області №393о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі п. 10 та п. 11 розділу XI ЗУ «Про національну поліцію» за п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (скорочення штатів).

Позивач не погоджуючись з прийнятим наказам №393о/с від 06.11.2015 звернувся з позовом до суду.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 у справі №805/359/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС в Донецькій області № 393 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області з 07.11.2015;

- стягнуто з ММУ УМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 190017,92 грн.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 у справі №805/359/16-а залишено без змін.

Відповідно до наказу №30 о/с від 26.10.2018 ліквідаційної комісії ГУМВС України у Донецькій області, який прийнято на виконання рішення суду від 11 жовтня 2018 року у вказаній справі, скасовано пункт наказу ГУМВС України в Донецькій області в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС та поновлено останнього на посаді з 07.11.2015.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 02.04.2019 №9 о/с-лк, згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС ОСОБА_1 звільнено позивача із ОВС у запас на підставі п. 64 «г» вказаного Положення.

Не погодившись з наказом № 9 о/с-лк відповідача позивач оскаржив його до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1085/19-а, яке залишено без змін за наслідками апеляційного та касаційного оскарження, визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС в Донецькій області від 02.04.2019 № 9 о/с-лк про звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних Сил України та п.п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом ОВС та поновлено останнього на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 03.04.2019.

Згідно із наказом №17 о/с лк від 09.09.2019, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС звільнено з ОВС у запас за п. 64 «г» майора міліції ОСОБА_1 - начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 09 вересня 2019 року; в якому встановлено позивачу вислугу років на 09 вересня 2019 року у календарному обчисленні - 26 років 10 місяців 09 днів, для виплати одноразової грошової допомоги - 03 роки 10 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні - 33 роки 02 місяці 23 дня.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі №200/12246/19-а позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення не посаді та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецької області від 09.09.2019 № 17 о/с-лк про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 10.09.2019.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 03.04.2019 року по 09.09.2019 року у розмірі 24 295, грн. 18 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.04.2019 по 17.03.2020 у сумі 18 225,60 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 10.09.2019 звернуто до негайного виконання.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі №200/12246/19-а апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №200/12246/19-а задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №200/12246/19-а скасовано в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.04.2019 по 09.09.2019 у розмірі 24295, 18 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.04.2019 по 17.03.2020 у сумі 18 225,60 грн.

В цій частині прийняти нову постанову, якою стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 03.04.2019 по 09.09.2019 у розмірі 7950 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.09.2019 року по 17.03.2020 в розмірі 9042 (дев`ять тисяч сорок дві) гривні 93 копійки.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2020 у справі №200/12246/19-а залишено без змін.

На виконання вищезазначеного судового рішення ГУМВС України в Донецькій області прийнято наказ №8о/с-лк від 14.04.2020, яким скасовано наказ від 09.09.2019 № 17 о/с-лк в частині звільнення з 09.09.2019 майора міліції ОСОБА_1 начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління та поновлено останнього на вказаній посаді з 10.09.2019.

Листом від 14.04.2020 №265/лк позивача, зокрема, попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату відповідно до п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ та роз`яснено порядок вступу на службу до органів поліції.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.06.2020 №14о/с-лк майора міліції ОСОБА_1 начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ з 23.06.2020.

Не погоджуючись з наказом про своє звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно з пунктом 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

За правилами пункту 4 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі Положення № 114) встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Суд, аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 63 Положення.

Стосовно другого з наведених вище випадків - то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Викладена правова позиція узгоджується за змістом з підставами викладеними у постанові Верховного суду від 10 травня 2019 року у справі №826/11746/16 (адміністративне провадження №К/9901/29803/18).

Отже з підстав викладеного суд вважає, що звільняючи позивача на підставі пункту 64 "г" Положення за скороченням штатів, не запропонувавши йому іншої посади у новоствореному органу поліції, не дослідивши можливість використання останнього на службі в поліції, відповідач допустив порушення вимог діючого законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на роботі.

При цьому, суд зазначає, що посилання відповідача на те, що з 07.11.2015 органи міліції припинили здійснення функцій, покладених Законом України «Про міліцію», є недоречними.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", постановлено ліквідувати УМВС України у Донецькій області та утворити Головне управління Національної поліції у Донецькій області.

Як вбачається з аналізу постанов Кабінету Міністрів України від 02.03.2015 №641 та від 16.03.2015 №730, а також норм Законів України «Про міліцію», «Про Національну поліцію», Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 та Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, фактично відбулося не припинення державою виконання функцій ліквідованого органу, а покладання виконання його функцій на інший новостворений орган.

Отже, в даному випадку мала місце не ліквідація, а реорганізація органів внутрішніх справ зі створенням нових територіальних органів НПУ, що неодноразово встановлено у численних судових рішеннях відносно відповідачів.

Відтак, у роботодавця (держави) виник обов`язок щодо працевлаштування працівників, у тому числі, Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецької області.

Позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону. Звільненню позивача не передувало проведення атестації, жодної посади для подальшого проходження служби йому не запропоновано. Відтак, відповідачем належним чином не була з`ясована можливість використання позивача для подальшого проходження служби.

Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Разом з тим, як досліджено судами, зобов`язання по працевлаштуванню позивача, як працівника ліквідованої установи, відповідачами виконано не було.

Матеріали справи не містять жодних, у розумінні статті 73 КАС України, доказів того, що позивачу, у відповідності до частини 1 статті 492 КЗпП, було запропоновано роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28.10.2014 року (№ рішення у ЄДРСР 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

На час розгляду справи Маріупольське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не припинено, знаходиться в стані припинення, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги про протиправність наказу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецької області від 22.06.2020 №14 о/с-лк та поновлення його на посаді, з якої його було звільнено з 24 червня 2020 року підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено з 23 червня 2020 року, відбувається з наступного дня, що передує звільненню особи.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Питання оплати праці, у тому числі стягнення середнього заробітку врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абз. 3 пункту 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, зокрема, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивач був звільнений з посади у червні 2020 року, розрахунок середнього грошового забезпечення має бути проведений, виходячи з нарахованих йому сум за квітень та травень 2020 року.

Разом з тим, враховуючи визнання сторонами обставини, що позивач фактично в зазначений період не працював та принципової позиції відповідача-1 щодо ненадання довідки про грошове забезпечення позивача за витребуваний судом період, суд вважає необхідним здійснювати розрахунок середнього заробітку (середньомісячного грошового забезпечення) позивача враховуючи встановлені в іншій справі обставини.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2019 №200/1085/19-а, яке набрало законної сили 04.09.2019, судом здійснено розрахунок та визначено, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 75,94 грн.

Отже, суд вважає за можливе брати вказану та визначену судом суму середньоденної заробітної плати для здійснення розрахунку у даному судовому процесі та за даним позовом.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік»

Оскільки період вимушеного прогулу позивача становить 55 днів (з 24.06.2020 по 11.09.2020), а розмір середньоденної заробітної плати останньої 75,94 грн., середнє грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу, яке підлягає стягненню на його користь з відповідача, становить 4176,70грн (75,94 грн. х 55 робочих днів вимушеного прогулу; з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів).

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та видати відповідний наказ з цього приводу суд зазначає таке.

В межах розгляду цієї справи судом встановлено, що ліквідація УМВС з одночасним створенням іншого органу ГУНП, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) вжити заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Отже, ГУНП, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником УМВС.

Метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову (стаття 6 Конституції України) є розмежування повноважень між різними органами державної влади та недопущення привласнення повноти державної влади однією з гілок влади (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини) Рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/1999).

Європейський суд з прав людини у свої практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі «Гурепка проти України» від 06.09.2005) і такий спосіб захист повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» від 15.11.1996). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі «Кудла проти Польщі» від 26.10.2000).

З метою повного захисту прав та інтересів позивача щодо можливості бути призначеним на посади поліцейських, в порядку пункту 9 Розділу ХІ №580-VIII, враховуючи наявність ухвалених відносно позивача судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлена незаконність звільнення останнього з органів внутрішніх справ, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та видати відповідний наказ з цього приводу.

При цьому суд зазначає, що обираючи саме такий спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача, суд не підміняє орган поліції та не втручається у його дискреційні повноваження щодо здійснення активних дій стосовно працевлаштування позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №826/27239/15.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 32, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління МВС в Донецькій області (місце знаходження: вул. Італійська, буд. 32, м. Маріуполь, Донецька область, 87515; ), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місце знаходження: пр.-т. Нахімова, 86, м. Маріуполь, Донецька область, 87517; ) (відповідач-2) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області №14 о/с лк від 22.06.2020 про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п.64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 24.06.2020.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.06.2020 року по 11.09.2020 року у розмірі 4176 (чотири тисячі сто сімдесят шість) грн. 70 коп.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління з 24.06.2020 та стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11.09.2020.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна