Справа № 360/1768/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

31 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1768/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Полякової В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив суд:

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30 січня 2020 року, протиправною;

- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2020 року за №1515 вих. про відмову в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_2 до видачі станом на 30 січня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 30 січня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане ОСОБА_3 .Дубановським речове майно станом на 30 січня 2020 року та виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_2 до видачі станом на 30 січня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 31.01.2017 по 30.01.2020 позивач проходив військову службу за контрактом. Календарна вислуга ОСОБА_1 становить 21 рік 09 місяців 21 день.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 30.01.2020 позивач отримав речовий атестат № 81 лише 17.02.2020, в якому відображена забезпеченість речовим майном. Згідно з Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28897, та речовим атестатом № 81 від 17.02.2020, позивач за строк військової служби з 31.01.2017 по 30.01.2020 був частково забезпечений за нормою № 1 забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (бойовий єдиний комплект (БЄК)) та не забезпечений речовим майном в повному обсязі за нормою № 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України.

Крім того, що відмовляючи позивачу у наданні довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі на момент звільнення та у виплаті компенсації за неотримане майно, відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства, що призвело до винесення необгрунтованого рішення.

Ухвалою суду від 04.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін (а.с.22-23).

Ухвалою суду від 01.06.2020 відкладено судове засідання до 06.07.2020 (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 06.07.2020 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.07.2020 (а.с.69-70).

Ухвалою суду від 16.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 31.08.2020 (а.с.88).

25.05.2020 від відповідача надійшов письмовий відзив (а.с.31-34), в обгрунтування якого зазначено, що причиною відмови у нарахуванні грошової компенсації за не отримане речове майно є відсутність у прапорщика ОСОБА_1 календарної вислуги більше ніж 5 років у військовій частині НОМЕР_1 пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Також зазначив, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям на підставі рапорту під час їх звільнення в запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу за речове майно, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі. Рапорту, в якому висловлено бажання про нарахування та виплату позивачу грошової компенсацій за неотримане речове майно перед звільненням з військової служби, позивач не подавав.

Відповідач вважає, що під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби, командування військової частини НОМЕР_1 діяло в порядку та спосіб, передбачений Законами України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, постановою КМ України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил ... грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 «Про затвердження Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період» та порушень прав, свобод та інтересів позивача, не допустив. Просив у задоволенні позову відмовити.

Також відповідач вважає, що позивачем пропущено процесуальний строк звернення до суду без поважних причин, а відтак наявні достатні підстави для залишення адміністративного позову без розгляду.

09.06.2020 від позивача надійшла письмова відповідь на відзив (а.с.53-57), в якій зазначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення (наказ №19-РС від 28.01.2020 року) військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду (рапорт № 2714 від 31.01.2020 року) та підлягає розрахунку і тільки потім_виключенню зі списків особового складу військової частини. Тому, рапорт про здачу справи та посади не висловлює бажання бути виключеним зі списків особового складу, а означає лише про виконання однієї з умов порядку звільнення з військової служби.

Перед звільненням з військової служби до позивача не було доведено перелік речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, та його вартості, та приблизно 28.01.2020 начальник речової служби в/ч НОМЕР_1 повідомив, що між прапорщиком ОСОБА_1 та речовою службою взаєморозрахунок проведено, чим засвідчив це своїм підписом в обхідному листі прапорщика ОСОБА_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 30.01.2020 відповідач надав позивачу речовий атестат № 81, в якому відображена забезпеченість речовим майном, лише 17.02.2020. Тобто, про свою забезпеченість речовим майном не в повному обсязі позивач дізнався 17.02.2020, з якої випливає що існує заборгованість відповідача по речовому майну.

Позивач вважає, що перед звільненням був позбавлений права вибору між отриманням речового майна та виплатою грошової компенсації за нього. Тому, лише 04.03.2020 позивач звернувся до відповідача про отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, в якій показується перелік такого майна та його вартість, а також дає підстави для виплати грошової компенсації.

Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження за відсутності учасників справи, які до судового засідання не прибули, про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , є учасником бойових дій та з 10.05.2017 по 30.01.2020 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено посвідченням учасника бойових дій (арк. спр. 14), військовим квитком (арк. спр. 9-10), наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 24 від 31.01.2017 (арк. спр. 13), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 94 від 10.05.2017 (арк. спр. 12), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 27 від 30.01.2020 (арк. спр. 11), довідкою від 14.05.2020 № 2041 (арк.спр. 35).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2019 № 2519 ОСОБА_1 дійсно в період з 20.05.2017 по 21.07.2017, з 15.01.2018 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 29.06.2018, з 05.02.2019 по 01.07.2019, з 19.07.2019 по 10.09.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і отримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (арк.спр.15).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 27 від 30.01.2020 відповідачем прийнято рішення прапорщика ОСОБА_1 , техніка взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №19-РС від 28.01.2020 у запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважати, що справи та посаду здав, направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК міста Львова. З 30.01.2020 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (арк. спр. 11, 38).

31.01.2020 ОСОБА_1 рапортом доповів командира взводу, що справи та посаду техніка взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 здав (арк.спр.37).

17.02.2020 позивач отримав речовий атестат № 81, в якому відображена забезпеченість речовим майном (арк.спр.17-18).

Згідно з речовим атестатом № 81 від 17.02.2020, ОСОБА_1 за строк військової служби з 31.01.2017 по 30.01.2020 був частково забезпечений за нормою № 1 «забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (бойовий єдиний комплект (БЄК))» та не забезпечений речовим майном в повному обсязі за нормою № 4 «забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України».

04.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало до видачі на момент його звільнення 30 січня 2020 року та про виплату компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби.

23.03.2020 листом за № 1515 відповідач відмовив позивачу у видачі довідки про вартість речового майна, яке належить до видачі у зв`язку із звільненням з військової служби, оскільки у позивача відсутня вислуги у військовій частині НОМЕР_1 більше ніж п`ять років, пропорційно часу, який минув з дня настання права на отримання речового майна (арк.спр.19).

Відповідно до довідки про суми грошового забезпечення № 1300 від 19.03.2020 судом встановлено, що позивачу не було здійснено нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30.01.2020 (арк.спр.16).

Також судом встановлено, що 10.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (арк.спр.75-77).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №27 від 30.01.2020 календарна вислуга років у Збройних Силах позивача становить 21 рік 09 місяців 21 день (арк.спр. 11).

Вирішуючи адміністративний позов по суті, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Військовослужбовці користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 цього Закону).

Частиною першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 9-1 зазначеного Закону порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-XII, абзацу четвертого частини третьої статті 20 Закону України "Про Національну гвардію України" та з метою впорядкування речового забезпечення Національної гвардії України Міністерство внутрішніх справ України наказом від 07.06.2017 року № 475 затверджено Інструкцію з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, резервістів, військовослужбовців, призваних під час мобілізації, на особливий період (далі - військовослужбовці) та працівників.

Згідно з пункту 15 розділу ІІІ Інструкції №475 військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби, далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Зазначені норми законодавства свідчать про наявність права звільненої з військової служби особи на грошову компенсацію за невикористане речове майно, незалежно від обставин звільнення, що відповідає обов`язку військової частини провести повний розрахунок зі звільненим військовослужбовцем до виключення зі списків особового складу.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2020 № 27 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При цьому питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно вирішено не було.

04.03.2020 позивач звернувся із запитом про видачу довідки про вартість речового майна, яке належить до видачі, однак відповідач листом від 23.03.2020 відмовив у видачі такої довідки, пославшись на відсутність вислуги у військовій частині більше ніж п`ять років, пропорційно часу, який минув з дня настання права на отримання речового майна.

Суд не погоджується з твердженням відповідача про відсутність права позивача на отримання компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно з таких підстав.

Відповідно до п. 1, 8 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за № 768/28898 (далі за текстом - Інструкція №232), ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці). Військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції №232 офіцери, прапорщики, мічмани набувають права на отримання речового майна за встановленими Нормами одночасно з присвоєнням їм першого офіцерського звання чи військового звання "прапорщик" або "мічман". Наступна видача предметів речового майна вказаним категоріям військовослужбовців проводиться після закінчення встановлених строків носіння раніше отриманих речей.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Абзацом 7 пункту 4 розділу III Інструкції №232 особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється:

під час звільнення в запас або у відставку з правом носіння військової форми одягу за речове майно, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі;

під час звільнення в запас без права носіння військової форми одягу за речове майно пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини;

під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі;

під час звільнення військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу, призваних на 18 місяців, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна до дня виключення зі списків військової частини.

Суд зауважує, що норма, передбачена абзацом 7 пункту 4 розділу III Інструкції №232, не вимагає наявності певної вислуги років (за останньою посадою чи за останнім місцем служби). Тому достатнім є набуття загальної вислуги, що перевищує 5 років військової служби, для здобуття такого право.

На підставі відомостей військового квитка судом встановлено, що позивач перебував на військовій службі з 22.06.1994 по 15.04.2013, потім його 30.01.2017 було призвано на військову службу за контрактом із запасу (арк.спр.9-10,13). Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №27 про звільнення позивача в запас від 30.01.2020 його календарна вислуга років у Збройних Силах на день звільнення складає 21 рік 09 місяців 21 день (арк.спр. 11).

Отже, приписи зазначених вище Інструкції №232 та Порядку № 178 свідчать про те, що, маючи загальну вислугу більше 21-го року, позивач набув право на отримання після звільнення речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна за встановленими Нормами у зв`язку зі звільненням зі служби в запас.

Посилання відповідача на те, що перед звільненням зі служби позивач не подав відповідний рапорт про виплату компенсації, суд не вважає слушними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що про свою забезпеченість речовим майном позивач дізнався 17.02.2020, коли отримав речовий атестат № 81, що об`єктивно позбавило його можливості подати рапорт у вказаний період.

Водночас суд зазначає, що лист військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2020 № 1515вих, яким повідомлено позивача про відсутність підстав для видачі довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі, не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, яке підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, виходячи з повноважень суду, визначених статтею 245 КАС України, суд вважає, що взаємопов`язані позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій, а не рішення відповідача щодо відмови в наданні позивачу довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало йому до видачі станом на 30 січня 2020 року та зобов`язання підготувати та видати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало йому до видачі станом на 30 січня 2020 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на 30 січня 2020 року та виплати компенсацію за неотримане речове майно, що належало йому до видачі станом на 30 січня 2020 року, суд вважає передчасними, оскільки виплата такої копменсації відбувається відповідно до вказаних вимог законодавства саме на підставі довідки про склад та вартість такого речового майна. А як встановлено судом, така довідка позивачу відповідачем не видавалася. Тому на час розгляду справи відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.

Таким чином, за встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Як встановлено судом, місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст. 122 КАС України позивачем не пропущено.

Так, відповідач вважає, що позивачу стало відомо про порушення його права в день виключення його зі списку особового складу військової частини, однак, як встановлено судом, відповідачем не було видано речового атестату позивачу, який він отримав лише 17.02.2020. 04.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про вартість неотриманого речового майна, відповідь йому надано листом від 23.03.2020 № 1515, в якому відповідач відмовив позивачу у видачі такої довідки. Отже, лише отримавши вказаний лист, позивач дізнався про порушеня своїх прав відповідачем. У відзиві відповідач зазначає, що позивач отримав відповідь на своє звернення саме 23.03.2020, однак доказів на підтвердження цих обставин він не зазначив, суду таких доказів не надав, отже не довів цих обставин.

Враховуючи ті обставини, що в самому зверненні 04.03.2020 ОСОБА_1 зазначена адреса військової частини НОМЕР_1 №27: Львівська область, м. Яворів, а адресою проживання позивача: Луганська область, м. Рубіжне, і саме за цією адресою надавалася відповідь від 23.03.2020, суд дійшов висновку, що ця відповідь отримана позивачем саме засобами поштового зв`язку. Тому, з урахуванням необхідного часу на пробіг поштового листа, суд дійшов висновку, що позивач своєчасно звернувся до суду, надіславши позов поштою 27.04.2020 (на штемпелі поштового відправлення арк. спр. 20).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 30 січня 2020 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) підготувати та видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 30 січня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян