Справа № 160/4779/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 року Справа № 160/4779/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засідання Логвиненко В.О.
представника позивача Дрожак Ю.М.
представника відповідача Прибильського В.Г.
представника третьої особи Чижової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправною та скасування постанови, -
30.04.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича про опис та арешт майна боржника від 11.03.2020 року, яка прийнята у виконавчому провадженні № 61510712.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 01.06.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 36-37).
Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 01.06.2020 року залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 (а.с. 63-64).
Ухвалою від 09.06.2020 року суд призначив справи до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 90).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.06.2018 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у цивільній справі №203/1918/18 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів, інфляційних витрат та трьох процентів річних. Також, в рамках даної цивільної справи 22.06.2018 року постановлено ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 року, позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2 000 000,00 грн., проценти за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264 958,91 грн., три відсотки річних в сумі 54 904,00 грн., інфляційні витрати в сумі 194 000,00 грн., а всього стягнуто 2 513 862,91 грн. У подальшому, заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник І.В. відкрито виконавче провадження №61855853 з примусового виконання даного рішення. Разом з тим, не дивлячись на заборону та перебування нерухомого майна під арештом, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. 11.03.2020 року прийнято постанову №61510712 про опис та арешт того ж майна, на яке вже накладено арешт державним виконавцем, а також виставлено майно на реалізацію на публічних торгах. Таким чином, позивач вважає, що дії приватного виконавця Куземченка А.С. щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника є незаконними, а винесена постанова №61510712 про опис та арешт майна від 11.03.2020 року є протиправною та підлягає скасуванню.
11.06.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем доводи позовної заяви не спростовано, а правомірність спірної постанови не доведено (а.с. 100-105).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.
29.05.2020 року відповідачем подано письмовий відзив на позов, у якому останній у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження №61510712, відкритого ним на виконання виконавчого напису нотаріуса №43 від 20.02.2020 року, у зв`язку з чим у останнього відсутнє право на звернення до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про опис та арешт майна боржника від 11.03.2020 року, а отже і право щодо її оскарження. Крім того, дана постанова жодним чином не порушує прав останнього, оскільки не стосується ні його майна чи прав та обов`язків. Сам факт того, що предмет стягнення (нерухоме майно) співпадає в рамках виконавчих проваджень №61510717 та №61855853, а також факт того, що боржником в них є одна й та сама особа - ОСОБА_2 , жодним чином не впливає та не порушує прав позивача. Також, відповідач зазначив, що згідно положень діючого законодавства, а саме ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено лише обов`язок щодо перевірки наявності чи відсутності перебування майна боржника під арештом. Наступним кроком приватного виконавця після отримання інформації про належність майна боржнику є накладення на нього арешту та внесення відомостей про такий арешт. Отже, законодавством не передбачено обмеження чи залежність дій приватного виконавця від наявності арештів на майні боржника. Таким чином, з боку відповідача відсутні порушення норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної постанови від 11.03.2020 року, у зв`язку з чим остання є правомірною, отже, відсутні підстави для її скасування (а.с.46-51).
Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.
06.08.2020 року на адресу суду від представника третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не має права оскаржувати дії приватного виконавця, оскільки не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження №61510712. Крім того, вказує на те, що положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладається обов`язок накласти арешт в рамках виконавчого провадження на нерухоме майно боржника після підтвердження належності майна боржнику навіть при наявності арешту. Отже, чинним законодавством не передбачено обмеження на проведення опису та арешту майна, а також на виставлення майна боржника на реалізацію в примусовому порядку при наявності арештів на майні боржника. Викладене підтверджує законність дій приватного виконавця по винесенню постанови про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №61510712.
Представник третьої особи Чернікова Р.С. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях.
Третя особа ОСОБА_2 , в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не прибуття суд не повідомив, правом надання письмових пояснень не скористався.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.
З урахуванням належного повідомлення ОСОБА_2 та наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення справи, суд ухвалив здійснити її розгляд за відсутності третьої особи ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та його представника, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2019 року у цивільній справі №203/1918/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів, інфляційних витрат та трьох процентів річних задоволено частково, а саме:
- стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2 000 000,00 грн., проценти за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264 958,91 грн., три відсотки річних в сумі 54 904,00 грн., інфляційні витрати в сумі 194 000,00 грн., а всього стягнуто 2 513 862,91 грн.;
- в іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с. 20-21).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2019 року залишено без змін (а.с. 22-24).
Таким чином, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2019 року, є таким що набрало законної сили 11.03.2020 року.
На виконання вищезазначеного рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 06.04.2020 року видано виконавчий лист №203/1918/18, яким допущено до виконання рішення від 23.05.2019 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2 000 000,00 грн., проценти за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264 958,91 грн., три відсотки річних в сумі 54 904,00 грн., інфляційні витрати в сумі 194 000,00 грн., а всього - 2 513 862,91 грн. (а.с. 24).
16.04.2020 року заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61855853 з примусового виконання виконавчого листа у справі №203/1918/18, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 06.04.2020 року (а.с. 26).
Також, судом встановлено, що в рамках цивільної справи №203/1918/18 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 22.06.2018 року постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві особистої власності ОСОБА_2 (а.с. 16), а саме:
- нежитлову будівлю, механічний тік з обладнанням, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 22339982);
- нежитлову будівлю, зерносклад, сушарка за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 5395238);
Того ж дня, 22.06.2018 року, заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник І.В. внесено запис про обтяження майна до відповідних реєстрів, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 27-80).
Крім того, судом встановлено, що 11.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, в рамках виконавчого провадження №61510712 відкритого 10.03.2020 року на виконання виконавчого напису нотаріуса №43 від 20.02.2020 року (а.с. 155-156).
Вказаною постановою накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, на нерухоме майно, арешт на яке накладений ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 22.06.2018 року.
Також, приватним виконавцем Куземченком А.С. вказане нерухоме майно було виставлено на реалізацію на публічних торгах (а.с. 179, 180).
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2020 року.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-УІП (далі - Закон №1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із вимогами ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-УІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п. 6 ч. З ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ст. 48 Закону № 1404-VIII).
За статтею 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
З аналізу наведених норм вбачається, що в разі примусового виконання виконавчого листа виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі щодо накладення арешту на майно.
Під час розгляду справи судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. 11.03.2020 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, в рамках виконавчого провадження №61510712 відкритого 10.03.2020 року на виконання виконавчого напису нотаріуса №43 від 20.02.2020 року.
Вказаною постановою накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема:
- нежитлову будівлю, механічний тік з обладнанням, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 22339982);
- нежитлову будівлю, зерносклад, сушарка за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 5395238);
При цьому, арешт на вказане майно, вже був накладений ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 22.06.2018 року.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. постановою від 11.03.2020 року проведено опис та повторно накладено арешт на нерухоме майно, що вже є предметом стягнення в рамках іншого виконавчого провадження, із виставленням останнього на реалізацію на публічні торги, що на думку позивача заборонено законом.
Разом з тим, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону, після отримання інформації про належність майна боржнику, виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт.
Суд зазначає, що діючим законодавством не передбачено обмеження чи залежність дій приватного виконавця, спрямованих на виконання виконавчого документа шляхом накладення арешту на майно боржника від наявності інших арештів на майні боржника.
Отже, доводи позивача про те, що якщо майно вже перебуває під арештом, повторне накладення на нього арешту в рамках іншого виконавчого провадження є протиправним, суд вважає помилковими.
Вказана обставина, на думку суду, не є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.
З наведених вище обставин, судом не встановлено правових підстав для визнання протиправною постанови приватного виконавця про опис та арешт майна боржника від 11.03.2020 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2020 року №61510712, якою повторно накладено арешт на нерухоме майно, що вже є предметом стягнення в рамках іншого виконавчого провадження, не є протиправною, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування.
Разом з тим, на думку суду, в даному випадку позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.
При цьому, суд вважає помилковими твердження приватного виконавця та представника третьої особи ОСОБА_3 про те, що у позивача у даній справі відсутнє право на звернення до суду щодо оскарження спірної постанови, у зв`язку з тим, що він не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження №61510712, відкритого ним на виконання виконавчого напису нотаріуса №43 від 20.02.2020 року, оскільки, згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного суду в порядку передбаченому законом.
Отже, відповідно до ч. 2 ст. 74 вказаного Закону, позивач не позбавлений права звертатись до суду з відповідними позовними вимогами, оскільки спірною постановою приватного виконавця було накладено арешт на майно, на яке вже було накладено арешт ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є правомірною, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовної заяви.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Згідно ч.6 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139, 1 93, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець