Справа № 320/7097/19
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2020 року

Київ

справа № 320/7097/19

адміністративне провадження № К/9901/19623/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі № 320/7097/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.02.2020, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги повернув.

07.08.2020 до суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , направлена поштою 05.08.2020.

Ухвалою від 13.08.2020 Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху, надав скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме надання платіжного документу про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI.

У встановлений строк скаржник усунув недоліки касаційної скарги.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмова у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Предметом адміністративного позову була вимога Головного управління ДФС у Київській області від 14.05.2019 №Ф-27758-17 про сплату боргу (недоїмки), яка отримана позивачем 12.06.2019.

Водночас з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 12.12.2019, тобто з порушенням спеціального десятиденного строку звернення до суду щодо оскарження рішень територіального органу доходів і зборів, визначеного статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

Ухвалою від 24.12.2019 Київський окружний адміністративний суд позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку.

17.01.2020 до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2019.

У поданій заяві про поновлення пропущеного строку позивач зазначає, що у зв`язку з перебуванням у службовому відрядженні у м. Дніпрі у період з 18.06.2019 по 26.06.2019 він не мав можливості оскаржити спірну вимогу ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 справа «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

Вказані позивачем доводи не є підставою для поновлення строку, оскільки з моменту повернення позивача з відрядження (26.06.2019) та його зверненням до суду з даним позовом (12.12.2019) пройшло майже шість місяців. Бездіяльність, в контексті оскарження спірної вимоги, позивачем обґрунтована не була, у зв`язку з чим не може розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Пропуск строку є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджали йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд зазначив про безпідставність доводів позивача, що частина друга статті 122 КАС України містить імперативну норму строку звернення до суду - шість місяців, яка і повинна бути застосована в межах спірних правовідносин.

Суд зазначив, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за положеннями пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Законом № 2464-VI визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження. При цьому строк для такого оскарження - десять календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки.

Суд апеляційної інстанції встановив, що правом на оскарження вимоги в адміністративному порядку позивач не скористався і до адміністративного суду звернувся лише 21.12.2019, тобто з пропуском 10-денного строк звернення до суду, який встановлений Законом № 2464-VI. При цьому, позивачем у клопотанні про поновлення строку не наведено обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що не погоджується з такими висновками судів з тих підстав, що оскаржувана вимога про сплату недоїмки (боргу) була прийнята без проведення перевірки та складання акту з зазначенням підстав нарахування недоїмки по єдиному внеску. В самій вимозі про сплату боргу (недоїмки) також не зазначаються підстави та період нарахування боргу (недоїмки). Таким чином, для звернення за захистом своїх прав до адміністративного суду позивачу необхідно було встановити підстави нарахування боргу та зібрати докази для обґрунтування позовних вимог, що займає значно більше часу, ніж десять днів, передбачених для адміністративного оскарження.

Для підготовки позовної заяви та отримання доказів, які підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, для з`ясування питання на підставі чого виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску, представником Позивача був поданий адвокатський запит про надання інформації та копії документів про стан ОСОБА_1 за обліковими операціями та обліковими показниками, що містяться в інтегрованій картці платника по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також про нараховані і сплачені суми єдиного внеску за період з 14.05.2013 по 30.04.2019, відповідь на який, датовану 05.11.2019, отримав лише в грудні 2019 року, що не вкладається в десятиденний термін.

На переконання скаржника Законом №2464-Vl на оскарження вимоги про сплату недоїмки (боргу) в адміністративному порядку надається десятиденний термін. Щодо строку оскарження вимоги в судовому порядку в Законі №2464-VI взагалі нічого не вказується. Тому, частина друга статті 122 КАС України - це єдина норма, яка є імперативною, якою встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, який є достатнім для підготовки позову га збору доказів, які мають бути подані разом з позовною заявою до суду. Обмеження строку звернення до адміністративного суду десятиденним терміном є обмеженням доступу до правосуддя, закріпленого в статті 55 Конституції України.

Перевіряючи доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів виходить з того, що зазначена категорія справ була предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 19.03.2020 (справа №140/1757/19) висловив таку правову позицію.

Положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон №2464-VI.

Дослідження змісту аналізованих приписів статей Закону №2464-VI та статті 122 КАС України вказує на те, що на сьогодні є підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому можливість застосування строку, визначеного частиною четвертою статті 122 КАС України виникає у разі, якщо інший закон, що регулює спірні правовідносини, не встановлює іншого строку звернення до суду (в тому числі і у разі використання процедури адміністративного оскарження).

Абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI встановлено десятиденний строк для платника податків, протягом якого останній може або (1) сплатити суми недоїмки та штрафів, або оскаржити вимогу в (2) адміністративному чи в (3) судовому порядку. Отже, вказаною нормою Закону №2464-VI встановлено, в тому числі, і строк звернення до суду.

Враховуючи викладене, безпідставними є доводи скаржника про те, що Законом №2464-VI не встановлено строку оскарження вимоги в судовому порядку, а також про необхідність застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

Посилання на те, що відповідь на адвокатський запит було отримано лише у грудні 2019 року не спростовує висновків судів попередніх інстанцій у цій справі, оскільки такий запит було подано 01.11.2019, тобто вже після закінчення строку, встановленого для оскарження вимоги.

Доводи про те, що обмеження строку звернення до адміністративного суду десятиденним терміном є обмеженням доступу до правосуддя, колегія суддів також вважає безпідставними.

Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, Верховний Суд констатує, що, повертаючи позовну заяву, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення Закону №2464-VI та статті 122 КАС України, їх правильне застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення зазначених норм права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Оскільки ухвала про повернення позовної заяви не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, правозастосовна практика зі спірного у цій справі питання вже є сформованою, за наведеного правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі № 320/7097/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак В.П. Юрченко