Справа № 160/6475/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 вересня 2020 року Справа № 160/6475/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Турової О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2020 року до ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №076-17 від 09.06.2015р., яким нараховано ОСОБА_1 транспортний податок у сумі 25000,00грн. за 2015 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що транспортний податок з фізичних осіб, визначений у статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України), був запроваджений згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015р. За позицією позивача, вимога щодо сплати даного податку у 2015 році суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, згідно з яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Оскільки бюджетний період становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, то зміни до ПК України, внесені за кілька днів до початку бюджетного періоду 2015 року, не можуть застосовуватись до позивача раніше 2016 року. При цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що строки звернення до суду з цією позовною заявою ним не пропущені, оскільки про спірне податкове повідомлення-рішення він дізнався лише 11.03.2020р. з відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 06.03.2020р. №1068/04-36-51-40, а до цього про його існування позивачеві відомо не було.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6475/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 23.07.2020 року за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Крім того, вказаною ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково і витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області:

- завірену належним чином копію податкового повідомлення-рішення №076-17 від 09.06.2015 року, яким нараховано ОСОБА_1 транспортний податок у сумі 25000,00 грн. за 2015 рік;

- докази направлення податкового повідомлення-рішення №076-17 від 09.06.2015 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, в тому числі завірену належним чином копію рекомендованого повідомлення про вручення ОСОБА_1 поштового відправлення №896 з податковим повідомленням-рішенням №076-17 від 09.06.2015р.

20.07.2020р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просив повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі та у спосіб, що передбачені ПК України, з огляду на запровадження з 2015 року такого нового виду податку, як транспортний податок. При цьому принцип стабільності податкового законодавства, закріплений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, у даному випадку не порушується, так як відбулася не зміна будь-яких елементів податків та зборів, а був запроваджений новий податок. А Верховною Радою України було рекомендовано органам місцевого самоврядування внести відповідні зміни до своїх рішень щодо місцевих податків та привести їх у відповідність з ПК України, у зв`язку із чим органом місцевого самоврядування і було прийнято відповідне рішення відносно того, що об`єкт оподаткування, платники податку, податковий період та інші обов`язкові елементи транспортного податку визначаються згідно зі ст.ст.46-49, 267 ПК України. Крім цього, відповідач зазначав, що позивачем порушено встановлений ст.102 ПК України строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження цього податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідно до поштового повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яким на адресу позивача надсилалося спірне податкове повідомлення-рішення, останнє отримане ОСОБА_1 28.07.2015р., отже строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом сплинув.

Також відповідачем 20.07.2020р. надано витребувані ухвалою суду від 22.06.2020р. докази.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 03.08.2020 р. по 04.09.2020 р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення без розгляду, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві власності належить легковий автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2012 року випуску з об`ємом двигуна 4999 см.куб., державний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 16.01.2014р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

ГУ ДФС у Дніпропетровській області 09.06.2015 року винесено податкове повідомлення рішення №076-17, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлене на адресу позивача: АДРЕСА_1 (яка, зокрема, зазначена позивачем у позовній заяві), засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до наданого відповідачем поштового повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи, яким на адресу позивача надсилалося спірне податкове повідомлення-рішення, останнє отримане ОСОБА_1 28.07.2015р.

Згідно з абзацом 1 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Абзацом 2 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Абзацом 3 пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Приписами п. «а» п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 ПК України встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення №076-17 від 09.06.2015р. направлено на податкову адресу позивача листом з повідомленням про вручення та відповідно до наданого відповідачем поштового повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи, отримане ОСОБА_1 28.07.2015р., це податкове повідомлення-рішення відповідно до приписів пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України вважається врученими платнику податків саме 28.07.2015р., а, отже, визначене ним грошове зобов`язання зі сплати транспортного податку мало бути сплачене до 16.09.2015р., включно.

Відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з абз.1 п.56.3 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Пунктом 56.15 статті 56 ПК України визначено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

За змістом приписів п.56.17 ст.56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (п.п.56.17.1); днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги (п.п.56.17.2); днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п.п.56.17.3); днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались (п.п.56.17.5). День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем вищевказаного податкового повідомлення-рішення №076-17 від 09.06.2015р. в адміністративному порядку.

Суд також зазначає, що відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Так, п.102.1 ст.102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України передбачена можливість оскаржити податкове повідомлення-рішення не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за днем отримання такого рішення.

Якщо протягом зазначеного строку оскарження не здійснено спір стосовно такого податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як було вказано вище, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею ж 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів.

Ураховуючи викладене, законодавцем здійснено правове регулювання питання строків оскарження рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, винесеного на підставі норм Податкового кодексу України. Приписи пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України конкретизують строки давності, протягом яких платник податків має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, шляхом безпосереднього посилання на статтю 102 цього ж Кодексу. Тим самим законодавцем усунуто можливі різні тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України в частині визначення тривалості строку для оскарження в суді рішень контролюючого органу. Цей строк, з урахуванням змісту статті 102 Податкового кодексу України, становить 1095 днів з дня отримання оскаржуваного рішення.

Таким чином, строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання повинен визначатися за правилами пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України. Зазначений строк становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове розв`язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що встановлення строку позовної давності для оскарження податкового повідомлення-рішення у кількості 1095 днів кореспондується з встановленням ПК України граничного строку давності для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 ПК України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Судом встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення отримане позивачем 28.07.2015р., що підтверджується наданим відповідачем поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи. Доводи позивача про неотримання ним цього податкового повідомлення-рішення жодним чином не підтверджені.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення №076-17 від 09.06.2015р. відповідно до приписів пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України вважається врученими платнику податків 28.07.2015р., останнім днем його оскарження в судовому порядку у розумінні приписів п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України є 30.07.2018р. (зважаючи на те, що 28.07.2018р. це субота).

Отже, зважаючи на приписи п.56.18 ст.56 та ст.102 Податкового кодексу України, строк позовної давності щодо оскарження цього податкового повідомлення-рішення сплив 31.07.2018р.

Як зазначалося вище, з позовною заявою про оскарження податкового повідомлення-рішення №076-17 від 09.06.2015р. ОСОБА_1 звернувся лише 15.06.2020р., тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

За змістом приписів ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, практика Європейського Суду свідчить, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Суд зазначає, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження податкового повідомлення-рішення законодавством встановлено спеціальний строк 1095 днів, який обчислюється з дня отримання такого рішення.

Дійсно, у справі, що розглядається, встановлений приписами п.56.18 ст.56 та ст.102 Податкового кодексу України строк позовної давності щодо оскарження спірного податкового повідомлення-рішення сплив 31.07.2018р., оскільки у розумінні абз.2 та абз.3 п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України це податкове повідомлення-рішення вважається врученим 28.07.2015р.

При цьому суд зауважує, що жодних доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних на те підстав, наявність яких є єдиною підставою для поновлення пропущеного строку, тому за їх відсутності поновити пропущений строк видається неможливим, отже, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.121-123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч.4 ст.240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова