Справа № 640/14825/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Бужак Н.М.

Парінова А.Б.

За участю секретаря Горяінової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу, згідно статті 229 КАС України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича, треті особи - Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг та кредитування" про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича, треті особи - Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг та кредитування", в якому просив визнати протиправними дії приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича щодо формування та подачі ним заявки (без номера та дати) на реалізацію арештованого майна, а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею 195,10 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року позовну заяву - повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

Положеннями частини 1 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У відповідності до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича, треті особи - Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг та кредитування", в якому просив визнати протиправними дії приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича щодо формування та подачі ним заявки (без номера та дати) на реалізацію арештованого майна, а саме: чотирикімнатну квартиру загальною площею 195,10 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

В даній ухвалі позивачу запропоновано в десятиденний строк з дня отримання ухвали, надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого п. 1 ч.2 ст.287 КАС України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів.

Суд першої інстанції виходив з того, що електронні торги, на реалізацію квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вже призначалися на 21 квітня 2020 року та 05 червня 2020 року. Отже, позивач повинен був дізнатись про порушення свої прав, свобод та інтересів, як найпізніше 21 квітня 2020 року.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 було подано клопотання про усунення недоліків від 16 липня 2020 року, в якому вказав про те, що листи Приватного виконавця Бережного Я.В. не були вручені адресату, а про подачу заявки на реалізацію арештованого майна позивач дізнався під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП№60858079.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав, що веб-сайт електронних торгів є загальнодоступним для усіх користувачів мережі Інтернет, в тому числі, і для позивача, тому, ОСОБА_1 мав можливість дізнатися про порушення свої прав, свобод та інтересів, як найпізніше 21 квітня 2020 року.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Із позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує, правомірність дій Приватного виконавця Бережного Я.В. щодо формування та подачі ним заявки на реалізацію арештованого майна.

Передумовою формування вищевказаної заявки став запит Приватного виконавця Бережного Я.В. від 12 грудня 2019 року №332 до Центру надання адміністративних послуг Голосіївської РДА в м. Києві з вимогою надати вичерпну інформацію про кількість зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Приписами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення

Так, відповідно до копії фіскального чеку щодо відправлення на ім`я ОСОБА_1 №41 від 11 грудня 2019 року та витягу з офіційного сайту Укрпошти, відправлення не було вручено під час доставки (а.с. 36-37).

Згідно копії рекомендованого повідомлення №984 та копії конверту щодо відправлення на ім`я ОСОБА_1 , поштове відправлення, з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", повернулося відправнику (а.с. 38-39).

З вищезазначеного вбачається, що листи Приватного виконавця Бережного Я.В., які направлялися на адресу ОСОБА_1 , не були вручені адресату.

При цьому, матеріали свідчать, що представник ОСОБА_1 - Усачук Олексій Іванович 19 червня 2020 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №60858079 (а.с. 23).

Таким чином, колегія суддів вважає вірними доводи апелянта про те, що позивач зміг дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач повинен був дізнатись про порушення свої прав, свобод та інтересів, як найпізніше 21 квітня 2020 року (день проведення електронних торгів), оскільки, веб-сайт електронних торгів є загальнодоступним для усіх користувачів мережі Інтернет, колегія суддів вважає помилковим, з огляду на наступне.

Так, без наявності у ОСОБА_1 інформації про звернення Приватного виконавця Бережного Я.В. до Державного підприємства «СЕТАМ» із заявкою на реалізацію арештованого майна, у позивача була відсутня необхідність для моніторингу веб-сайту електронних торгів.

Приписами частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також, з норм міжнародного права, повернення позовної заяви унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

З урахуванням наведеного, та, з огляду на те, що судом першої інстанції не було встановлено, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена передчасно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 320, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Бужак Н.П.

Парінов А.Б.