Справа № 640/22434/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: БеспаловаО.О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року (м.Київ, дата складання повного тексу не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ДПС України щодо скасування наказу Голови ДПА України від 03 березня 2008 року №473-о;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПА України від 03.03.2008 №473-о;

- поновити позивача на службі в Головному управління ДПС у Харківській області з 04 березня 2008 року;

- стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області на користь позивача суму середнього заробітку на час вимушеного прогулу з 04 березня 2008 року по день ухвалення рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених ст. 123 КАС України підстав для залишення позовної заяви позивача без розгляду, оскільки з наказом про своє звільнення позивач ознайомився лише 16.08.2018, в клопотанні про поновлення строку викладено обґрунтовані причини пропуску строку звернення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 05.08.2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу зареєстрований за № 27690, відповідно до змісту якого відповідачем вказується на пропуск позивачем місячного строку на звернення до суду з адміністративним позовом щодо поновлення на пуд бічній службі.

Від позивача до Шостого апеляційного адміністративного суд 12.08.2020 року надійшли заперечення на відзив, зареєстровані за № 28951.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в лютому 2019 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

18 березня 2020 року позивачем подано уточнену позовну заява, відповідно до якої зміст позовних вимог по суті спору не змінився.

Крім того позивачем заявлено клопотання про поновлення процесуального строку розгляду справи у зв`язку з поважністю причин пропуску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 позовну заяву залишено без руху з причин неповажності зазначених позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та надано позивачеві час для усунення недоліків шляхом зазначення інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду, позивачем 14.04.2020 через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва подано заява на усунення недоліків позовної заяви, а саме - заява про поновлення строку звернення до суду для розгляду позовної заяви.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду позивачем зазначено, що ним подано уточнену позовна заява та клопотання про поновлення строків звернення до суду, наведено перелік документів, доданих до вказаних заяв та зазначено, що таким чином, позивачем була виконана норма дії ч. 4 ст. 121 КАС України, згідно якої одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку була вчинена процесуальна дія (подана заява та документи) стосовно якої був пропущений строк.

Апелянт зазначає, що про порушення своїх прав він дізнався 25.09.2019 року, а саме під час розгляду справи про перерахунок та виплату несплаченої компенсації за невикористану відпустку за 2008 рік.

Частиною першою ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, з урахуванням наведених приписів законодавства, враховуючи що суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, ухвалою від 23.03.2020 позовну заяву і було залишено без руху та надано позивачеві час для усунення недоліків шляхом зазначення інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду.

Як вбачається із змісту поданої позивачем заяви від 14.04.2020, що вимоги ухвали суду від 23.03.2020 виконано не було, позивачем не зазначено інших змістовних обґрунтувань щодо поважності причин пропуску звернення до суду, а лише наголошено, що ним вже було виконано обов`язок щодо подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

К вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено із займаної посади у 2008 році при цьому, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише у 2019 році, із сплином близько 12 років.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не міг протягом 12 років не знати, що його звільнено із займаної посади.

При цьому, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права необхідності зупинення провадження у справі, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 236, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року (м.Київ, дата складання повного тексу не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити діїзалишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та скарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 10.09.2020 року)