Справа № 808/129/18
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 808/129/18

адміністративне провадження № К/9901/22830/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу адвоката Теслі Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №808/129/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про зобов`язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

09 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, де просив:

визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України на Придніпровській залізниці №11о/с від 06 листопада 2017 року щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року;

зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 06 листопада 2015 року;

зобов`язати відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по день поновлення на роботі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11 листопада 2015 року.

18 грудня 2019 року, ухвалою суду прийнято відмову позивача від позовних вимог стосовно визнання протиправним та скасування наказу № 11 о/с від 06 листопада 2017 року та зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді та закрито провадження у справі в цій частині.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 808/129/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про зобов`язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу задоволено частково. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2017 року по 19 листопада 2019 року в сумі 40359 грн 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці та ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 808/129/18 задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 808/129/18 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2016 року по 19 листопада 2019 року в сумі 57 489 грн 25 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням адвокат Тесля Сергій Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону №5076-VI).

Рада адвокатів України рішенням від 17 грудня 2012 року №36 затвердила Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів (далі - Положення).

Відповідно до пункту 4 Положення, що чинне в частині визначення форми ордера до 01 січня 2022 року, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Так, відповідно до підпункту 15.4. пункту Положення ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону №5076-VI.

Згідно з пунктом 14 Положення ордер, установленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що національний законодавець чітко вказав на обов`язок адвоката вказувати в ордері судові органи, в яких він надає правову допомогу, зокрема в графі «Назва органу, у якому надається правова допомога».

Отже, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

На підтвердження повноважень представника Бабича Андрія Сергійовича на представництво у суді касаційної інстанції до матеріалів скарги додано копію ордеру від 03 березня 2020 року серії АР № 1011783, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2015 року, де вказано, що Тесля Сергій Юрійович надає правову допомогу «у будь-яких судах України, правоохоронних органах, підприємствах всіх форм власності».

Водночас в ордері не зазначено конкретної назви суду, в якому адвокат надає правову допомогу, а тому такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги скаржнику у Верховному Суді.

Звернення до суду, у тому числі до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII)) з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 КАС України та стаття 10 Закону №1402-VIII) передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №9901/847/18.

У іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/939/18 зроблено висновок про те, що якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду, у якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. При цьому в ордері, який був предметом розгляду справі № 9901/939/18, зазначено, що адвокат надає правову допомогу у всіх органах, установах, організаціях та підприємствах, а також судах у всіх без винятку справах.

Згідно сформульованих висновків Великої Палати Верховного Суду, в разі надання адвокатом правової допомоги в суді в ордері має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

З огляду на викладене, касаційну скаргу підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

За такого правового регулювання та обставин справи касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Керуючись статтями 55, 59, 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Теслі Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №808/129/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про зобов`язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу - повернути.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько