Справа № 240/11804/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/11804/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

09 вересня 2020 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року (прийняте у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
позивач 20.11.2019 звернулась із позовом до суду в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати їй індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із встановленням для обчислення місяця підвищення (базового місяця) - листопада 2015 року із одночасною щомісячною виплатою фіксованої (встановленої раніше) суми індексації 1538,06 грн. в загальній сумі 45107,90 гривень;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з встановленням для обчислення індексації в зазначений період базового місяця - листопада 2015 року.

У задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення з одночасною щомісячної виплати фіксованої суми (встановленої раніше) суми індексації 1538,06 грн. загальній сумі 45107,90 грн. та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказала, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач має право на задоволення позовних вимог в частині проведення відповідачем нарахування належної їй компенсації саме в єдиний законний спосіб на умовах Порядку № 1078 та із одночасною щомісячною виплатою фіксованої (встановленої раніше) суми індексації 1538,06 грн. в загальній сумі 45 107, 90 грн.

Крім того, у даному випадку відповідачем не виплачено індексацію грошового забезпечення, яка є грошовим доходом та не має разового характеру, а у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідач у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Крім того, відповідачем на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 також подано апеляційну скаргу в частині задоволення позовних вимог, однак ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 зазначену апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку з не виконанням ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та не усуненням недоліків цієї скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі та ухвалою від 07.04.2020 справу призначено до розгляду на 22.04.2020 в порядку письмового провадження.

Проте, у зв`язку з відпусткою колегії суддів, дана справа була знята з розгляду та перенесена на 06.05.2020 в порядку письмового провадження.

В подальшому, у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного та своєчасного повідомлення сторін про розгляд даної справи, розгляд справи перенесено на 27.05.2020.

При цьому, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ VI "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 3 - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-IX.

Згідно з п.2 ч.2 резолютивної частини даного Закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 311 КАС України вказано, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи апеляційний суд розглядає дану справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, предметом апеляційного оскарження є судове рішення в частині відмови позивачу у задоволені вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення із встановленням для обчислення місяцем підвищення (базовим місяцем) листопад 2015 року із одночасною щомісячною виплатою фіксованої (встановленої раніше) суми індексації 1538, 06 грн. в загальній сумі 45 107, 90 грн., а також про стягнення компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому судова колегія не надає правової оцінки рішенню суду в цілому.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора-кулеметника станції радіоперешкод взводу радіоперешкод роти радіоперешкод.

Відповідно до наказу командира 20 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (по особовому складу) від 26.12.2018 №45-рс позивача було звільнено з військової служби у запас відповідно до п. 2 пп. "к" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 №271 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, починаючи з 28.12.2018.

Водночас індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 01.03.2018 не нараховувалась та не виплачувалась.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, оскільки за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а тому заявлені в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із встановленням для обчислення місяця підвищення (базового місяця) - листопада 2015 року із одночасною щомісячною виплатою фіксованої (встановленої раніше) суми індексації 1538,06 грн. в загальній сумі 45107,90 гривень судова колегія зазначає наступне.

Не виплата відповідачем індексації грошового забезпечення вказує на протиправну бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним дій, які він мав би вчинити. Тому, за наведених обставин, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018 правомірно задоволена судом першої інстанції, що не оскаржується позивачем.

Однак, апелянт зазначає, що вона має право на нарахування індексації грошового забезпечення із встановленням для обчислення індексації базового місяця підвищення - листопад 2015 року та одночасною щомісячною виплатою 1538, 06 грн. в загальній сумі 45 107,90 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника з огляду на наступне.

Частинами 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статей 4, 6 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту (п.1-1 Порядку №1078).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення) (п. 4 Порядку №1078).

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (п.6 Порядку №1078).

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Разом з цим, нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Оскільки, як слідує з матеріалів справи позивачу за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а тому такі дії відповідача є неправомірними і позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, нарахування суми індексації належить до компетенції відповідача, а тому наданий позивачем розрахунок суми індексації в сумі 45107,90 грн. не може бути прийнятий до уваги, оскільки вказаний розрахунок (а.с.14) за підписом позивача не є належним доказом визначення суми індексації необхідної для перерахунку.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Таким чином, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні частини позовної вимоги щодо зазначення суми індексації в сумі 45107,90 грн., і зазначає що апеляційна скарга і цій частині є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III (далі Закон №2050-III) сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, необхідною ознакою при вирішенні спору, є встановлення факту нарахування доходу, про що вказано в ст. 3 цього Закону.

Згідно ст. 4 Закону№2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Крім того, аналіз норм Закону №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

При цьому, як вже було зазначено, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

За приписами п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплачено індексацію грошового забезпечення.

Згідно з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі №6-39цс11, у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18), та у постанові від 30.11.2019 у справі №806/2473/18 для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

З матеріалів справи встановлено, що при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Для проведення розрахунків належної до виплати суми компенсації втрати частини доходів суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Водночас, у матеріалах справи відсутні розрахунки суми недоплаченої індексації грошового забезпечення.

Нарахування індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.