Справа № 400/3163/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 р. № 400/3163/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, вул. Садова, 1, оф. 307, м. Миколаїв, 54001
треті особи:Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", вул. Фізкультури, 28 Д. м. Київ, 03680
про:визнання протиправною та скасування постанови від 01.07.2020 ВП № 62447288,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом, з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Баришнікова Артема Дмитровича від 01.07.2020р. про відкриття виконавчого провадження № 62447288.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувана постанова спрямована на звернення стягнення на нерухоме майно, що належить їй на праві власності - житловий будинок АДРЕСА_2 , цегла, загальною площею-128 кв.м., житловою площею -82,4 кв. м., до якого прилягають: сарай літ. Г, навіс літ.Д, гараж літ. Е, підвал літ. Е , огорожі 3, споруди ІІ. Оскільки Будинок відповідає ознакам майна, наведеним у Законі України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (надалі - Закон № 1304), його (Будинку) примусове стягнення (відчуження без згоди власника) є незаконним.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 62447288 винесена з урахуванням норм ст.ст. 3, 4, 24, 25-27 ЗУ "Про виконавче провадження". Зазначив, що Законами України визначені мораторії (заборони) звернення стягнення на певні види майна - проте Законодавець передбачає стягнення боргів шляхом звернення на інше майно належному боржникові, умови у разі коли можливе звернути

стягнення на майно за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті тому повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавляє стягувана право повторно пред`являти виконавчий документ в строки передбачені ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, матеріали, що містяться у справі, суд встановив таке.

Як встановлено судом, 10.12.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 2703 про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_2 , цегла, загальною площею - 128 кв.м, житловою площею -82,4 кв.м, до якого прилягають: сарай, літ Г, навіс, літ.Д; гараж, літ.Е; підвал, літ.Епд; огорожі 3; споруди II; що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначений житловий будинок за договором іпотеки № РСL-401/32/2006 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. 03.07.2006 року за реєстровим № 814, переданий в іпотеку як майнова порука за кредитним договором № МL- 401/18/2006 від 03.07.2006 року Акціонерному комерційному банку "Райфайзен банк Україна", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк".

25.03.2017 року державним виконавцем, провадження з примусового виконання виконавчого напису було закрито, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

13.07.2020 року позивач отримала від приватного виконавця Баришнікова Артема Дмитровича постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62447288 від 01.07.2020 року.

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП № 62447288 звернулась до суду з позовною заявою.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі- Закон № 1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України №1404, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі: виконавчих написів нотаріусів.

З копії матеріалів виконавчого провадження № 62447288 від 01.07.2020 року вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулось до приватного виконавця Баришнікова А.Д. з заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису виданого 12.12.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 2703, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

07.06.2014 набув чинності Закон України від 03.06.2014 № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304), яким запроваджено заборону на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, пунктом 1 Закону № 1304 встановлено тимчасову заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує: для квартири - 140 кв. метрів; для житлового будинку - 250 кв. метрів.

Отже, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умов, що площа майна не перевищує встановлені розміри для відповідного виду житла, а у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, виконавчі документи про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) підлягають поверненню стягувачу.

Отже спірний житловий будинок АДРЕСА_2 , цегла, загальною площею - 128 кв.м, житловою площею -82,4 кв.м, як забезпечення кредиту в іноземній валюті використовується як місце постійного проживання позивача, іншого майна у власності позивача не знаходиться, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів, а тому підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19) Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила: «… мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню …».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2020 року № 62447288 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича (вул. Садова, 1, оф.307, м. Миколаїв, 54001, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2020 року № 62447288.

3. Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича (вул. Садова, 1, оф. 307, м. Миколаїв, 54001 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник