Справа № 824/170/19-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2020-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/170/19-а Головуючий у 1-й інстанції: Кушнір Віталіна Олександрівна Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

12 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Курка О. П. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача Сарафінчан І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, складену 22.11.2018р. заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. за №ЧВ-1123/18/424/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/350.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила про необґрунтованість її доводів та просила суд залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача повідомлений належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з наступними видами діяльності: роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.29); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) (код КВЕД 68.20), що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі наказу №557 від 26.10.2018р. та направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №04-304 від 26.10.2018р. головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Чернівецькій області Ревуцьким Л.І. у період з 29.10.2018 р. по 30.10.2018 р. проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ЧВ-1123/18/424/АВ від 30.10.2018р.

Направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 26.10.2018р. №04-304 отримано позивачкою 30.10.2018р., що підтверджується її особистим підписом у направленні.

30.10.2018р. головним державним інспектором Управлінням Держпраці в Чернівецькій області Ревуцьким Л.І. видано припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-1123/18/424/АВ/П.

Позивач, не погодившись із приписом про усунення виявлених порушень №ЧВ-1123/18/424/АВ/П від 30.10.2018р. та діями головного державного інспектора Управління Держпраці в Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо винесення такого припису, звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду у справі № 824/1210/18-а від 13 лютого 2019р. (набрало законної сили 30.05.2019р.) у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до головного державного інспектора Управління Держпраці в Чернівецькій області ОСОБА_2 , Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування припису - відмовлено повністю.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2018 року у справі №725/6671/18 закрито провадження у справі про порушення ОСОБА_1 ч.3 ст.41 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею.

При цьому, рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу начальником Управління Держапраці в Чернівецькій області призначено розгляд справи про накладення на позивача штрафу відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на 10:00год. 22.11.2018р.

Позивачу 12.11.2018р. направлено повідомлення №335/0/04-2/18 про розгляд справи за ст.265 КЗпП України.

На підставі висновків акту інспекційного відвідування, постановою від 22.11.2018р. №ЧВ-1123/18/424/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/350 відповідач наклав на позивача штраф у розмірі 223 380,00грн.

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України ,,Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною 5 статті 2 Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, аналіз цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері, та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила, перелічені в частині 5 статті 2 Закону №877-V та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, звертатись до інших норм Закону №877-V.

Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час проведення інспекційного відвідування, (далі - КЗпП України) встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вищевказаних положень постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, чинний на час проведення інспекційного відвідування, (далі - Порядок № 295) відповідно до пункту 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку № 295 визначено підстави проведення інспекційних відвідувань, серед яких є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що інспекційне відвідування проведено на підставі повідомлення ОСОБА_3 про порушення ОСОБА_1 порядку оформлення трудових відносин з двома охоронниками.

Пунктами 8-10 Порядку №295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати двох робочих днів для суб`єктів малого підприємництва.

Відповідно до пунктів 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 (справа №2140/1828/18), від 19.09.2019 (справа № 808/3092/17), від 11.12.2019 (справа №1340/5964/18), від 24 грудня 2019 року (справа № 360/403/19).

За результатами проведеного інспекційного відвідування головним державним інспектором Ревуцьким Л.І. складено акт інспекційного відвідування №ЧВ-1123/18/424/АВ від 30 жовтня 2018 року, який підписано позивачем та отримано його примірник 30 жовтня 2018 року під підпис.

Відповідно до пункту 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку №295 встановлено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідальність, передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця, а тому ключовим питанням при вирішенні спірних правовідносин є встановлення наявності або відсутності фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, фактичне виконання особою трудових функцій без оформлення трудових відносин.

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Таким чином, правовий аналіз вищезазначених законодавчих норм права дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що трудовий договір чинне законодавство визначає як домовленість між працівником і власником про умови виконання роботи, оскільки працівники самі не організовують роботу і виконують таку не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам.

При цьому, факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору повинен бути встановлений інспектором праці під час інспекційного відвідування та підтверджений достатнім обсягом фактів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.

Інспектор праці як посадова особа органу державного нагляду (контролю), зобов`язаний повно, об`єктивно та неупереджено проводити перевірку, для чого має право, зокрема, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, які виникають під час здійснення такого заходу державного нагляду (контролю).

Водночас, у акті, складеному за наслідками перевірки, повинні фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.

Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та становить основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.

Отже, відповідач, під час здійснення інспекційного відвідування, повинен був перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що інспекторами праці безпосередньо під час інспекційного відвідування виявлено виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 робіт з охорони території.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказі фактичного виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 трудових обов`язків у ФОП ОСОБА_1 .

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що скаржником надано належні та допустимі докази в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 24 КЗпП України.

Щодо преюдиційного значення постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці Звід 18 грудня 2018 року у справі №725/6671/18, яка набрала законної сили, та якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП (за відсутності складу адміністративного правопорушення) суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені, однак спростування належними і допустимими доказами обставин, встановлених іншим судом у судовому рішенні, не порушує принципу верховенства права та правової визначеності як елемента верховенства права.

Подані в такому випадку докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством.

При цьому, на переконання судової колегії, апелянтом, який заперечує обставини, встановлені постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці Звід 18 грудня 2018 року у справі №725/6671/18, надано належні та допустимі докази на спростування таких обставин.

Стосовно висновку суду першої інстанції про порушення порядку розгляду питання щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Штрафи накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до п.3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Так, начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцаком І.Г. 09 листопада 2018 року прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЧВ-11123/18/424/АВ/П/ПТ/ІП. Розгляд справи щодо накладення штрафу призначено на 22 листопада 2018 року о 10:00 год..

Згідно з пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Повідомлення про виклик на розгляд справи за ст.265 КЗпП №335/0/04-2/18 від 12 листопада 2018 року було надіслане позивачу рекомендованим листом 13 листопада 2018 року, про що свідчить квитанція №55.

Колегія суддів звертає увагу, що повідомлення про виклик на розгляд справи за ст.265 КЗпП направлено відповідачем за належною адресою та не було вручено під час доставки, що свідчить про ухилення позивача від отримання такого повідомлення.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд першої інстанції повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності.

При цьому, ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в розгляді справи, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правомірною оскаржувану постанову, прийняту відповідачем та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 вересня 2020 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Курко О. П. Сапальова Т.В.