Справа № 200/1256/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року справа №200/1256/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В., секретаря судового засідання Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Прокуратури Донецької області та Офісу генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 200/1256/20-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Офісу генерального прокурора, Прокуратури Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення № 207 від 26.12.2019, наказу № 560к від 27.12.2019, зобов`язання поновити на посаді та виплатити різницю в заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Ради прокурорів України(далі відповідач-1), Офісу генерального прокурора (далі відповідач-2), Прокуратури Донецької області (далі відповідач-3), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Ради прокурорів України № 207 від 26.12.2019; визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 560к від 27.12.2019; зобов`язати Генерального прокурора поновити його на посаді з 27.12.2019; зобов`язати прокуратуру Донецької області перерахувати та виплатити різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з 27.12.2019 до дати поновлення на посаді.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Ради прокурорів України № 207 від 26.12.2019; визнав протиправним та скасував наказ Генерального прокурора України № 560к від 27.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Донецької області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади; поновив ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Донецької області з 28 грудня 2019 року; допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Донецької області. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Офіс генерального прокурора, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до повноважень Генерального прокурора належить зокрема звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках та порядку, встановедних Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697). За положенням ст..41 закону звільнення прокурорів з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 частини 1 статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з підстав неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади. Відповідно до вимог п.23 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі Закон № 113) повноваження членів Ради прокурорів України, обраних на посади до набрання чинності цим Законом, достроково припиняються на наступний день після дня початку роботи окружних прокуратур. До теперішнього часу окружні прокуратури не утворені. Отже, на день виникнення спірних правовідносин повноваження Ради прокурорів не були припинені. Рада прокурорів України в межах повноважень передбачених п.3 розділу ІІ Закону № 113, ст.. 65 Закону № 1697, п. 2.2, 2.3, пп.2 п.4.1 Положення про Раду прокурорів України рішенням від 26.12.2019 визначено можливість звільнення позивача з просади заступника прокурора Донецької області. Апелянт зазначає, що Законом № 1697 не передбачено можливість неврахування Генеральним прокурором рекомендації Ради прокурорів при звільненні прокурора з адміністративної посади, натомість передбачена реалізація дискреційних повноважень лише при розгляді рекомендації Рад прокурорів при призначенні прокурора на адміністративну посаду. Генеральним прокурором на підставі вказаного рішення Рад прокурорів у спосіб та у межах повноважень видано наказ про звільнення позивача у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади.

Прокуратура Донецької області, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до вимог п.23 розділу ІІ Закону № 113 повноваження членів Ради прокурорів України, обраних на посади до набрання чинності цим Законом, достроково припиняються на наступний день після дня початку роботи окружних прокуратур. До теперішнього часу окружні прокуратури не утворені. Отже, на день виникнення спірних правовідносин повноваження Ради прокурорів не були припинені. Рада прокурорів України в межах повноважень передбачених п.3 розділу ІІ Закону № 113, ст.. 65 Закону № 1697, п. 2.2, 2.3, пп.2 п.4.1 Положення про Раду прокурорів України рішенням від 26.12.2019 визначено можливість звільнення позивача з просади заступника прокурора Донецької області. Апелянт зазначає, що вимогами спеціального законодавства не передбачено обов`язок ознайомлення особи, яку пропонують звільнити з адміністративної посади на підставі п.3 ч.1 ст. 41 Закону № 1697 з поданням (зверненням) про таке звільнення. Єдиною вимогою є те, що подання має бути мотивоване, яка була виконана. Позивач мав здійснювати контроль за дотриманням підлеглими працівниками ввіреного йому управління та відділу вимог законодавства та наказів Генерального прокурора України, проте у ході перевірки Генеральною прокуратурою було встановлено наявність недоліків які мають системний характер та обумовлені організаційними прорахунками керівництва, за наслідками чого складено узагальнену доповідну записку. Заперечень у тому числі від позивача щодо на узагальнену та/або галузеві доповідні записки не вносились. Законом № 1697 керівнику регіональної прокуратури надано право самостійно визначати належним чи неналежним чином виконує свої посадові обов`язки його заступник, зокрема й через те, що окремого порядку оцінки діяльності прокурорів на адміністративних посадах не розроблено.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню

Представники відповідачів, у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.

Представник Прокуратури Донецької області звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що з 11.09.2020 припиняється функціонування регіональних прокуратур та розпочинають роботу обласні прокуратури, зокрема, Донецька обласна прокуратура, на даний час не вирішено питання призначення представника на посаду. Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка сторони не визнавалась обов`язковою, відповідач не позбавлений права залучити іншого представника, а суд не бачить перешкод для розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

З 1991 року ОСОБА_1 проходить службу в органах прокуратури України.

03.04.2014 наказом в.о. Генерального прокурора України позивач призначений заступником прокурора Донецької області.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 15.11.2019 № 289 упродовж 19-25 листопада 2019 року проведено перевірку стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у прокуратурі Донецької області. Результати перевірки викладені в довідках та складених на їх підставі доповідній записці. згідно висновку якої виявлені суттєві недоліки і прорахунки на окремих напрямках прокурорської діяльності, недостатня особиста роль керівництва прокуратури області у виконанні покладених функцій, підвищенні ефективності прокурорської роботи.

Довідки складені за окремими напрямками перевірки, та містять інформацію, що організація роботи по вказаному напрямку з 10.11.2017 по 12.11.2019 була покладена на заступника прокурора області ОСОБА_1 .

Згідно висновку довідки «Про результати перевірки у прокуратурі Донецької області стану організації роботи щодо здійснення нагляду за додержанням законів при виконання судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян» від 25.11.2019, стан організації діяльності прокуратури області відповідає вимогам наказу Генерального прокурора України № 161 від 20.04.2016, однак потребує покращення. Вжиті заходи реагування ще не призвели до кінцевого усунення порушень законодавства у діяльності спеціальних установ органів Національної поліції в області, підрозділів пробації, установ попереднього ув`язнення та виконання покарань ДКВС України в Донецькій області. Вказаний нагляд потребує активізації та удосконалення. У довідці зазначені пропозиції: 1) результати перевірки використати при підготовці доповідної записки Генеральному прокуратури України; 2) внести відповідні зміни до положення про відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Донецької області, що затверджено наказом прокурора області від 05.02.2019 № 6-окв; 3) з метою негайного усунення виявлених від час перевірки порушень законів, внести начальнику Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації документ прокурорського реагування; 4) Прокуратурі області з метою активізації нагляду вжити заходи на усунення порушень, виявлених перевіркою: 4.1) у листопаді грудні 2019 року вжити координуючих заходів з приводу активізації роботи правоохоронних органів щодо перекриття каналів надходження заборонених предметів до установ попереднього ув`язнення та виконання покарання; 4.2) у грудні 2019 року додатково вивчити стан додержання режимних вимог та конституційних прав в`язнів під час їх перебування в державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор»; 4.3) у грудні 2019 року прокуратурі області спрямувати лист про посилання нагляду за додержанням законів в місяцях несвободи керівникам місцевих прокуратур (а.с.81-92 т.1).

Відповідно висновку довідки «Про результати перевірки діяльності прокуратури Донецької області з питань представництва інтересів держави в суді» від 25.11.2019, організація роботи прокуратури Донецької області з питань представництва інтересів держави в суді в цілому відповідає вимогам законодавства та наказу Генерального прокурора України від 21.09.2018 № 186 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень», проте з окремих питань потребує активізації та удосконалення. Ураховуючи викладене, в довідці викладено пропозицію: керівництву прокуратури області забезпечити належну взаємодію між структурними підрозділами апарату та прокурорами місцевих прокуратур щодо представництва інтересів держави в суді, своєчасну передачу матеріалів, необхідних для пред`явлення позовів, стягнення заподіяних державі збитків. Активізувати роботу щодо виконання судових рішень у бюджетній сфері , у сфері охорони навколишнього природного середовища та про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями (а.с.93-108).

Відповідно до доповідної записки Генеральному прокурору «Про результати перевірки стану організації роботи на окремих напрямах прокурорської діяльності у прокуратурі Донецької області» від 25.11.2019, за результатами перевірки засвідчили, що в організації роботи органів прокуратури Донецької області наявні суттєві недоліки і прорахунки на окремих напрямках прокурорської діяльності, в умовах проведення операції Об`єднаних сил, законодавчих змін належної реалізації повноважень прокурорів не забезпечено. Недостатня особиста роль керівництва прокуратури області у виконанні покладених функції, підвищені ефективності прокурорської роботи. (а.с.41-89 т.1)

25.11.2019 результати перевірки обговорені на оперативній нараді у прокурора області у присутності в тому числі заступників прокурора області.

Згідно наказу прокурора Донецької області № 1918 від 18.11.2019, 25.11.2019 ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці.

18.12.2019 прокурор Донецької області звернувся до Генерального прокурора з поданням про звільнення з адміністративної посади заступника прокурора області ОСОБА_1 .

У вказаному подані зазначено, що ОСОБА_1 як заступник прокурора області відповідає за організацію роботи управління представництва інтересів держави в суді та відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру. У листопаді 2019 року Генеральною прокуратурою України перевірено стан організації роботи прокуратури області, зокрема і в цих підрозділах. За наслідками комплексної перевірки виявлені суттєві недоліки і прорахунки на окремих напрямках прокурорської діяльності, недостатню особисту роль керівництва прокуратури області у виконанні покладених функцій, підвищенні ефективності прокурорської роботи.

20.12.2019 Генеральний прокурор України звернувся до Ради прокурорів України з проханням визначити можливість звільнення позивача з посади.

26.12.2019 Рада прокурорів України прийняла рішення № 207 щодо визначення можливості звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Донецької області.

Наказом Генерального прокурора України № 560к від 27.12.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Донецької області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини 1 статті 41 Закону України Про прокуратуру). Підставою наказу визначено рішення Ради прокурорів України від 26.12.2019.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Ради прокурорів України № 207 від 26.12.2019, наказу Генерального прокурора України № 560к від 27.12.2019 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на те, що незважаючи на відсутність повноважень та не розгляд матеріалів по суті, Радою прокурорів прийнято рішення про можливість звільнення позивача з відсутністю будь-якого обґрунтування такого рішення. Ні Радою прокурорів, ні Генеральним прокурором не розглянуто по суті та не надано оцінку поданню прокурора Донецької області про звільнення позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1, ч. 9 статті 39 Закону №1697, адміністративними посадами у Генеральній прокуратурі України, регіональних та місцевих прокуратурах (крім посад, зазначених у частинах 2 і 3 цієї статті) є посади, зокрема, заступник керівника обласної прокуратури.

Перебування прокурора на адміністративній посаді у прокуратурі не звільняє його від здійснення повноважень прокурора відповідної прокуратури, передбачених цим Законом.

За положенням пункту 3, 9 - 2, частини 1, частини 2 статті 9 даного Закону №1697, генеральний прокурор зокрема: призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом; визначає порядок розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади;

Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону №1697, звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2 - 10 частини 1 статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з таких підстав: неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

За частиною 3, 4 зазначеною статті 41 Закону №1697, наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 цієї статті, встановлюється у порядку, визначеному Генеральним прокурором, з дотриманням гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

Звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

Отже, звільнення прокурора з адміністративної посади з підстав визначених пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону передує встановлення підстав з неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади у порядку, визначеному Генеральним прокурором. При цьому наявність такої підстави для звільнення прокурора з адміністративної посади, встановлюється з дотриманням гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

На час звільнення позивача за неналежне виконання ним, як прокурором, який обіймає адміністративну посаду, службових обов`язків, Генеральним прокурором, як вірно зазначено судом першої інстанції, не було визначено порядку такого звільнення.

Таким чином, за вимогами вищезазначених норм, при звільненні особи адміністративної посади необхідно дотримуватися вимог законодавства, ґрунтуватись на фактичних обставинах, підтверджуватись належними доказами та не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не приймає посилання апелянтів на обізнаність позивача з результатами перевірки та узагальненими та/або галузевими доповідними записками, як належне повідомлення позивача з підставами звільнення, оскільки перевірка не містять у собі висновків щодо неналежного виконання позивачем як прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посад та необхідності його звільнення з вказаних підстав за пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону.

Також, результати перевірки обговорені на оперативній нараді у прокурора області 25.11.2019, тобто, у день перебування позивача у черговій відпустці, тобто, без його участі.

Крім того, матеріали справи свідчать, що фактично відповідачами перевірки щодо неналежного виконання позивачем як прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, не проводилось, а проводилась перевірка щодо стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у прокуратурі Донецької області.

Суд також зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивача про проведення будь-якої перевірки щодо неналежного виконання ним як прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, як підстави для звільнення визначеної пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що порушені обов`язкові гарантії, які визначені в самому законі, зокрема, з матеріалів справи взагалі не вбачається, що позивач був обізнаний, що відносно нього триває перевірка та йде процедура звільнення, що за наслідками перевірки було встановлено неналежне виконання ним як прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Крім того, згідно з вимогами ч.1, 8 статті 71 Закону №1697, у період між всеукраїнськими конференціями прокурорів вищим органом прокурорського самоврядування є Рада прокурорів України.

Рада прокурорів України у період між всеукраїнськими конференціями прокурорів організовує виконання рішень конференції, а також вирішує питання щодо скликання та проведення всеукраїнської конференції прокурорів. Повноваження та порядок роботи Ради прокурорів України визначаються цим Законом та положенням про Раду прокурорів України.

За пунктом 1 ч. 9 статті 71 Закону №1697, Рада прокурорів України: вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо Генеральний прокурор не погоджується з рекомендованою Радою прокурорів України кандидатурою і відмовляє у призначенні на посаду, він вносить на розгляд Ради прокурорів України іншу кандидатуру.

Пунктом 14 розділу V Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18 грудня 2017 року № 351, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2018 року за №113/31565, визначено, що для звільнення прокурора з адміністративної посади, визначеної пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини 1 статті 39 Закону, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону, Генеральний прокурор або керівник регіональної прокуратури вносить мотивоване подання до Ради прокурорів України з долученням копій документів, які свідчать про неналежне виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

За пунктом 15 Положення, рішення про звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини 1 статті 39 Закону, на підставі пункту 3 частини 1 статті 41 Закону приймаються Генеральним прокурором за наявності відповідної рекомендації Ради прокурорів України.

Разом з цим, пунктом 2 розділу II Закону № 113 від 19 вересня 2019 року, який набрав чинності 25.09.2019, зупинено до 1 вересня 2021 року дію, зокрема, дію вищезазначеного пункту 1 частини 9 статті 71 Закону України "Про прокуратуру".

За положенням п. 23 розділу II Закону № 113, визначити, що повноваження членів Ради прокурорів України, обраних на посади до набрання чинності цим Законом, достроково припиняються на наступний день після дня початку роботи окружних прокуратур. Рекомендувати всеукраїнській конференції прокурорів вжити заходів щодо формування нового складу Ради прокурорів України після початку роботи окружних прокуратур. У цьому випадку рішення про скликання всеукраїнської конференції прокурорів приймається Генеральним прокурором.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що повноваження членів Ради прокурорів України на час звільнення позивача з адміністративної посади не припинені, проте, повноваження Ради визначені Законом щодо внесення рекомендації про звільнення прокурорів з адміністративних посад зупинено до 1 вересня 2021 року.

Отже, Рада на час звільнення не мала повноважень щодо надання рекомендацій про звільнення позивача з адміністративної посади.

Також, з оскаржуваного рішення Ради прокурорів № 207 вбачається, що воно прийнято без розгляду матеріалів по суті. З протоколу засідання Ради прокурорів вбачається, що члени Ради висловлювались про те, що враховуючи законодавчі зміни Рада позбавлена повноважень розглядати подання прокуратури області по суті.

Отже, незважаючи на відсутність повноважень та не розгляд матеріалів по суті, даний відповідач прийняв рішення про можливість звільнення позивача з відсутністю будь-якого обґрунтування такого рішення, якіб підтверджувались відповідними матеріалами саме відносно позивача, що є порушенням гарантій визначених Законом №1697.

Відповідно до частини 2 статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зазначене свідчать, що відповідачем, не надано жодних переконливих належних та допустимих доказів, які б підтверджували дотримання відповідачем при проведенні службового розслідування Порядку проведення службового розслідування та як наслідок застосування такого дисциплінарного стягнення, як звільнення через службову невідповідність.

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес прийняття оскаржуваного наказу.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти УкраїниЄвропейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип презумпції невинуватості є обов`язковим для будь-яких суб`єктів владних повноважень (справа "Аллене де Рібемон проти Франції").

Порушення цього принципу може відбуватися шляхом прийняття посадовою особою протиправних рішень.

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Оцінюючи обґрунтованість рішення про звільнення, суд виходить із того, що рішення має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

Як свідчать матеріали справи, ні Радою прокурорів, ні Генеральним прокурором не розглянуто по суті та не надано оцінку поданню прокурора Донецької області про звільнення ОСОБА_1 . Отже, відповідачами порушений принцип обґрунтованості при прийнятті рішення.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачами, не дотримано вимог законодавства частині повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин подій, та неможлежного виконання позивачем посадових обов`язків, які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади.

Суд зазначає, що вищезазначене свідчить, що відповідачем фактично не було дотримано встановлену процедуру, не забезпечено дотримання прав позивача, не здійснено повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин подій, які стали підставою для звільнення, не зазначено про врахування чи неврахування цих обставин, не надано оцінку наявності особистої провини позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області та Офісу генерального прокурора на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 200/1256/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 200/1256/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 15 вересня 2020 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко