Справа № 460/2290/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2290/20 пров. № А/857/6970/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Борискіна С.А.), ухвалене у порядку письмового в м.Рівному 29 квітня 2020 року, повне судове рішення складено 29 квітня 2020 року, у справі №460/2290/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

24.03.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, з врахуванням доходів в проміжок з 14.09.1989 по 05.09.1992 на 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри; - зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі відповідно до вимог ч. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.п. 124, 129 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, з урахуванням заробітної плати, отриманої за період з 14.09.1989 по 05.09.1992 в 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри згідно «Архівної справки» від 09.09.2011 №5/96133 Центрального архіву Міністерства оборони РФ Федеральної бюджетної установи, із включенням до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, частини заробітної плати, виплаченої у іноземній валюті, починаючи з 12.02.2020 (дати звернення з заявою).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням доходів в проміжок з 14.09.1989 по 05.09.1992 на 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри; зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, з урахуванням заробітної плати, отриманої за період з 14.09.1989 по 05.09.1992 в 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри відповідно до «Архивной справки» від 09.09.2011 №5/96133 Центрального архіву Міністерства оборони РФ Федеральної бюджетної установи, із включенням до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, частини заробітної плати, виплаченої у іноземній валюті, згідно з курсом карбованця СРСР до злотого, вказаного в довідці Національного банку України від 27.02.2020 №40-0006/10616.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для обчислення пенсії за віком позивача враховано страховий стаж 47 років 8 місяців, до страхового стажу враховано період з 14.09.1989 по 05.09.1992. Скаржник вказує, що пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати за період з 01.10.1992 по 31.12.1998 на підставі наданої архівної довідки про заробітну плату від 29.03.2011 №285. Звертає увагу, що під час роботи позивача за кордоном було чинним Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, яким передбачалось, що під час визначення середньомісячного заробітку робітників і службовців, які були направлені із СРСР на роботу за кордон, ураховувалося 100% заробітної плати, яку вони одержували до направлення за кордон, а непрацюючим до направлення за кордон - 100% окладу, встановленого в СРСР за посадою, яку особа обіймала за кордоном, або за іншою аналогічною посадою. Скаржник вказує, що під час обчислення пенсії враховується лише та частина заробітку, яка була нарахована і виплачена в радянських карбованцях.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, а головною умовою для призначення (перерахунку) пенсії є відрахування страхових внесків з отримуваних застрахованою особою сум страхових внесків. Вказує, що відрахування страхових внесків проводилось з всієї суми нарахованої заробітної плати, незалежно від того, в якій валюті така виплачена працівникові.

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшов висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 23.01.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком.

12.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, просила здійснити перерахунок призначеної пенсії за період роботи на станції переливання крові в 1989-1992 роках (а.с.9).

Листом від 03.03.2020 №2475-2530/К-03/8-1700/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 , що для обчислення пенсії враховано страховий стаж 47 років 8 місяців 12 днів, коефіцієнт страхового стажу 0,47667 заробітна плата (дохід). Також, зауважило, що до страхового стажу враховано період роботи з 14.09.1989 по 05.09.1992 робота на станції переливання крові у військовій частині пп 09403. Вказало, що на час роботи позивача за кордоном було чинним Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972, відповідно до вимог якого частина заробітку, що виплачувалася в іноземній валюті, під час визначення заробітку для обчислення пенсії не враховувалась. Отже, під час обчислення розміру пенсії враховується лише та частина заробітку, яка була нарахована та виплачена в радянських карбованцях.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (абзац 5 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 Закону №1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Статтею 72 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII встановлено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Відповідно до статті 73 вказаного Закону пенсії громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, обчислюються з розрахунку середньомісячного заробітку працівників відповідної професії та кваліфікації в Україні на час призначення пенсії (за даними відповідної профспілки), а за умови сплати повністю необхідної суми страхових внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Отже, можливість врахувати при призначенні пенсії заробіток, отриманий за межами України, залежить від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за цей період. Для обчислення пенсії мають враховуватись всі види заробітку особи за основним місцем роботи за весь період страхового стажу працівника незалежно від місця та валюти отримання, за умови сплати страхових внесків відповідно до законодавства, що діяло на час виплати працівнику заробітної плати.

Верховна Рада України Постановою від 12 вересня 1991 року №1545-XII встановила, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України

Відповідно до пункту 7 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном введені в дію з 01.01.1975, затверджених Постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 25.12.1974 №365, (далі Правила) працівникам, направленим на роботу в установи СРСР за кордоном, заробітна плата з дня перетину кордону СРСР виплачується в радянській та закордонній валюті, відповідно до пункту 15 Правил.

Відповідно до пункту 15 Правил оплата праці працівників, направлених за кордон на роботу в установи СРСР, а також прийнятих за кордоном на роботу на штатні посади з числа членів сім`ї працівників, направлених з СРСР, проводиться в радянській та іноземній валютах, виходячи з встановлених окладів та надбавок до них.

Згідно з пунктом 42 Правил на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, направлених з СРСР відповідні міністерства і відомства виплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у процентах, встановлених Урядом СРСР від суми заробітної плати, яка виплачується вказаним працівникам у радянській та іноземній валюті.

Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (що було чинне на момент роботи позивача) встановлено, що в заробіток для нарахування пенсії включаються усі види заробітної плати, на які відповідно до діючих правил нараховуються страхові внески. У разі, коли страхові внески нараховуються на умовні суми заробітку, в середній заробіток для нарахування пенсії включаються ці умовні суми (пункт 124).

Частиною 1 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до багатосторонньої міжурядової Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 Російською Федерацію, Україною, Республіками Киргизстан, Вірменією, Таджикистаном, Туркменістаном, Узбекистаном, Казахстаном і Білоруссю, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не провадяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Дана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав - учасниць Угоди (крім пенсій, охоплених спеціальними системами пенсійного забезпечення).

Згідно зі статтею 6 вказаної Угоди пенсія громадянам держав - учасниць Угоди призначається за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У випадку, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи із офіційно встановленого курсу до часу призначення пенсії.

Відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав - учасниць Співдружності незалежних держав і держав, які входили до складу колишнього СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

18.05.2012 укладено Угоду між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, вступила в силу з 1 січня 2014 року, відповідно до якої страховий стаж - періоди сплати страхових внесків, періоди роботи за наймом або самостійної трудової діяльності, визначені або визнані такими законодавством, згідно з яким вони накопичені, а також періоди, прирівняні до них, відповідно до законодавства Договірної Сторони.

Статтею 12 Угоди встановлено, що якщо законодавство однієї Договірної Сторони ставить в залежність набуття, збереження або поновлення права на пенсію від набуття страхового стажу, то компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує, у необхідному обсязі, страховий стаж, набутий відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони так, ніби цей страховий стаж набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує, за умови, що цей стаж не співпадає.

Відповідно до статті 14 Угоди факти і випадки, які впливають на набуття права, зупинення або розмір пенсії, які виникли на території однієї Договірної Сторони, враховуються як такі, що виникли на території іншої Договірної Сторони.

При визначенні права на допомогу відповідно до цієї Угоди враховується також страховий стаж, набутий відповідно до законодавства Договірних Сторін до набрання нею чинності. З урахуванням пункту 1, ця Угода застосовується до страхових випадків які виникли до набрання нею чинності за умови, що зобов`язання, які виникли внаслідок цього, не були попередньо врегульовані (частини 2, 3 статті 28 Угоди).

Згідно з долученою до матеріалів справи копією трудової книжки позивач у період з 14.09.1989 по 05.09.1992 працювала в 13 станції переливання крові у військовій частині пп 09403 на посаді операційної медичної сестри (а.с.8).

Архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 09.09.2011 №5/96133 підтверджено, що позивач в період роботи на посаді медсестри в 13 станції переливання крові у військовій частині пп09403 з жовтня 1989 року по липень 1992 року отримувала заробітну плату в злотих П.Н.Р., з якої здійснювалися відрахування внесків на державне соціальне страхування (а.с.6-7).

У листі роз`ясненні Зовнішекономбанку від 26.12.2001 №6962/620303 вказано, що відповідно до раніше діючих нормативних документів поточні рахунки радянських працівників, які працювали за кордоном у Зовнішекономбанку до 1993 року велись у інвалютних карбованцях, з умовним визначенням валюти внеску. Зачислення на рахунок здійснювалось на підставі платіжних доручень організацій, які направляли співробітників на роботу за кордон, суми вказувались також у інвалютних карбованцях. Інвалютні карбованці використовувались тільки у безготівкових рахунках і в цей, тобто до 1993 року, інвалютні карбованці обмінювались на радянські карбованці у відношенні 1:1.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» іноземна валюта: - валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу; - платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях; - кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до листа Національного банку України від 27.02.2020 №40-0006/10616 до компетенції Національного банку України не відноситься переведення заробітної плати у злотих ПНР, нарахованої за період з жовтня 1989 року до липня 1992 року (включно) у гривні. Разом з тим, банк зазначив інформацію щодо офіційного курсу карбованця СРСР до злотого за спірний період та запропонував з питань переведення заробітної плати у злотих ПНР у гривні звернутися до відділення Пенсійного фонду України за місцем проживання (а.с.12).

Згідно з частиною 1 статті 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058-IV у разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).

Враховуючи встановлені обставини та зазначене вище правове регулювання, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач, визнаючи факт роботи позивача з 14.09.1989 по 05.09.1992 та зараховуючи його до страхового стажу, і при цьому ж не враховуючи при обрахунку пенсії заробіток за період такого страхового стажу, фактично порушує право та законні очікування позивача на належне пенсійне забезпечення за результатами її роботи, незалежно від валюти в якій проводилася оплата праці. Скаржником протиправно не враховано, що заробітна плата, яку отримував позивач в іноземній валюті працюючи за кордоном, носила постійний характер.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, щодо безпідставності покликань відповідача на те, що позивач звернулася до управління із заявою про перерахунок пенсії, яка не відповідає додатку 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки це є надмірним формалізмом та призводить до затягнення поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у підвищеному розмірі. Окрім того, не відповідність форми звернення позивача не була підставою відмови у перерахунку пенсії, зазначеної у листі відповідача від 03.03.2020.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Скаржником, як суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами не підтверджено, що із заробітної плати позивача за період з 14.09.1989 по 05.09.1992 не нараховувались та не сплачувались страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 4 статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулася 12.02.2020, перерахунок пенсії слід здійснювати з 01.02.2020.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності дій відповідача щодо не зарахування позивачу при обрахунку пенсії заробітку під час перебування на роботі у період з 14.09.1989 по 05.09.1992 в 13 станції переливання крові у військовій частині пп 09403 на посаді операційної медичної сестри, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі №460/2290/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. В. Ільчишин
Н. М. Судова-Хомюк