Справа № 296/2257/20
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/2257/20

Головуючий у 1-й інстанції: Шалота К.В.

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

15 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 23 липня 2020 року (місце ухвалення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

23.03.2020 представник позивачки ОСОБА_1 - Луговський Ю.В. подав до Корольовського районного суду м. Житомира адміністративний позов до Житомирської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови, винесеної в порядку статті 485 Митного кодексу України за №0023/10100/19 від 24.06.2019.

Разом з позовною заявою представником позивачки було подано заяву про поновлення строку на оскарження постанови за №0023/10100/19 від 26.06.2019, яка обґрунтовувалась тим, що 13.03.2020 ОСОБА_2 в приміщенні Житомирської митниці ДФС ознайомився з матеріалами адміністративної справи та отримав копії протоколу про порушення митних правил від 21.01.2019 та оскаржувану постанову про порушення митних правил від 24.06.2019.

Посилаючись на те, що матеріали адміністративної справи не містять документів про направлення повістки про місце і розгляд справи, відсутні також заяви про розгляд за відсутності позивачки, представник позивачки просив поновити строк скарження постанови, винесеної в порядку ст. 485 МК України за №0023/10100/19 від 24.06.2019.

27.03.2020 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови, винесеної в порядку ст. 485 МК України за №0023/10100/19 від 24.06.2019. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про скасування постанови, винесеної в порядку ст. 485 МК України за №0023/10100/19 від 24.06.2019 залишено без розгляду.

30.04.2020 постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 27.03.2020 скасовано у частині залишення позовної заяви без розгляду. Справу направлено до Корольовського районного суду м. Житомира для продовження розгляду.

22.05.2020 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил №0023/10100/19 від 26.06.2019, залишено без руху у зв`язку з визнанням неповажними зазначених представником позивача підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження постанови, винесеної в порядку ст. 485 МК України за №0023/10100/19 від 24.06.2019 та відсутністю підстав для задоволення вказаної заяви.

21.07.2020 представник позивача подав до Корольовського районного суду м.Житомира заяву про поновлення строку на оскарження постанови, в якій вказував, що ОСОБА_1 не володіла інформацією щодо винесення постанови, а також те, що відповідач мав можливість повідомити позивача про розгляд справи шляхом направлення листа засобами електронного зв`язку або зателефонувати, однак останній вказаних дій не вчинив. Посилаючись на те, що позивач протокол не отримувала, а лише надавала пояснення, а тому не володіла інформацією щодо винесення постанови, оскільки жодних повідомлень не отримувала, представник позивача просив поновити строк скарження постанови.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Луговського Ю.В. про поновлення строку на оскарження постанови, винесеної в порядку ст. 485 МК України за №0023/10100/19 від 24.06.2019. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про скасування постанови, винесеної в порядку ст. 485 МК України за №0023/10100/19 від 24.06.2019 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, надіславши до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Враховуючи вказані обставини та приписи ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, судова колегія вважає за можливе розглянути вказану справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на таке.

З обставин справи встановлено, що 21.01.2019 уповноваженим представником Державної фіскальної служби України у присутності ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0023/10100/19, за змістом якого розгляд справи призначений на 26.02.2019 о 10:00 год.

Розгляд справи про порушення митних правил відкладався на 28.03.2019, 30.04.2019, 27.05.2019 та 24.06.2019, що стверджується повідомленнями про перенесення та повістками про виклик, направленими рекомендованими поштовими відправленнями, які позивачкою не отримані.

24.06.2019 постановою Державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил №0023/10100/19, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 105776 грн 34 коп.

З даним адміністративним позовом про оскарження постанови №0023/10100/19 від 24.06.2019 представник позивачки звернувся до суду 21.03.2020 шляхом направлення позовної заяви поштовим відправленням на адресу Корольовського районного суду міста Житомира та зазначив, що про прийняття оскаржуваної постанови дізнався лише 13.03.2020 при ознайомленні з матеріалами адміністративної справи в приміщенні Житомирської митниці ДФС.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відмовляючи позивачці у поновленні строку звернення до суду та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що їй було відомо про розгляд Державною фіскальною службою України справи про порушення митних правил, що підтверджується протоколом про порушення митних правил від 21.01.2019 та наявністю в ньому особистого підпису позивачки як особи, що притягується до відповідальності, а відтак суд не вважає, що наявні підстави для поновлення строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява №3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.

Разом з тим, у рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Також, у відповідності до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Тобто, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Bellet v. France" зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У той же час, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 256 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 30.01.2020 у справі № 482/9/17 Верховним Судом зроблено висновок, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.

Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Так, позивачка оскаржує постанову №0023/10100/19 від 24.06.2019 про притягнення її до відповідальності за порушення митних правил. Водночас, колегією суддів встановлено, що про існування зазначеної постанови ОСОБА_1 відомо не було, оскільки наявні в матеріалах справи копії рекомендованих поштових відправлень не містять відміток про отримання позивачкою повісток про розгляд справи про порушення митних правил, сама постанова про притягнення позивачки до відповідальності також не містить підпису ОСОБА_1 про вручення їй копії постанови.

Також, колегія суддів зауважує, що у матеріалах даної справи немає доказів, які б свідчили про ухилення позивачки від отримання повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил. Отже, відповідач не довів, що про час розгляду справи про порушення митних правил позивачка була поінформована належним чином. Крім того, матеріали справи також не містять доказів того, що про існування оскаржуваної постанови від 24.06.2019, якою, на думку позивачки, порушено її законні права та інтереси, ОСОБА_1 та її представнику було відомо раніше, ніж 13.03.2020 (дати ознайомлення з матеріалами адміністративної справи).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не перевірив усі обставини та факти справи при вирішенні питання про поновлення строків позовної давності.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За правилами частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, та враховуючи передчасність прийняття судом першої інстанції рішення в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 23 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил скасувати.

Справу направити до Корольовського районного суду м. Житомира для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.