Справа № 320/6515/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року № 320/6515/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.,

при секретарі судового засідання Дмитренко К.В.,

за участю:

представника позивача - Токаря Д.К.,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області до Відділу примусового виконання рішень Управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у якому просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Відділу Примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправними та скасувати постанови ВП №60027339 від 21.07.2020 про накладення штрафу та ВП №60027339 від 21.07.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на протиправність оскаржуваних постанов, з огляду на те, що дії державного виконавця з прийняття постанови про накладення штрафу та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є протиправними та прийнятими без встановлення суттєвих обставин. Так, органом державної виконавчої служби не взято до уваги, що позивачем не виконано судове рішення у справі №810/1728/18 з поважних причин. Зазначає, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.06.2020 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі 810/1728/18 скасовано в частині зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну у сумі 8 221 700 грн. за договором №03/332 від 07 серпня 2017 року та в сумі 1 641 600 грн. за договором №12/332 від 05 грудня 2017 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» в цій частині позовних вимог - відмовлено. А тому, рішення суду в частині зобов`язання позивача виконати свої зобов`язання за вищевказаними договорами та перерахувати отримані від Державної казначейської служби України у сумі 8 221 700 грн. за договором №03/332 від 07 серпня 2017 року та в сумі 1 641 600 грн. за договором №12/332 від 05 грудня 2017 року, виконати не можливо, оскільки кошти на рахунок позивача не перераховані.

Відповідач, своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, будь-яких заяв, пояснень по суті справи до суду не надавав.

Ухвалою суду від 04.08.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 27.08.2020, прибув представник позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі № 810/1728/18 за позовом ТОВ «Білоцерківвода» до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії позов задоволено та постановлено:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та недоведення цього рішення до відома Казначейства;

- зобов`язати Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України;

- зобов`язати Державну казначейську службу України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017;

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та за договором № 12/332 від 05.12.2017, перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019, апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі № 810/1728/18 - без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.06.2020 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року в справі 810/1728/18 скасовано в частині зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну у сумі 8 221 700 грн. за договором №03/332 від 07 серпня 2017 року та в сумі 1 641 600 грн. за договором №12/332 від 05 грудня 2017 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» в цій частині позовних вимог - відмовлено. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року в справі 810/1728/18 залишено без змін.

12 вересня 2019 року на виконання вказаного рішення суду, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. відкрито виконавче провадження.

16 вересня 2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області від відповідача отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2019 ВП № 60022733, яка містить в собі вимогу державного виконавця щодо виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 по справі № 810/1728/18 протягом 10 робочих днів.

24 вересня 2019 року позивачем до Київського окружного адміністративного суду направлена скарга №13-10/5705 на дії відповідача. Ухвалою від 18.10.2019 у справі №320/5162/19 Київський окружний адміністративний суд ухвалив відкрити провадження про визнання протиправною та скасування постанови. Рішенням Київського окружного адміністративного суду №320/5162/19 від 31.10.2019 в задоволені позову відмовлено.

17 жовтня 2019 року позивачем отримано від відповідача вимогу №60027339/7 від 09.10.2019 по виконавчому проводженню №810/1728/18 (а.с. 66-67).

18 жовтня 2019 року Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області направлено відповідь №13-06-06/6219 відповідачу про розгляд вимоги №60027339/7, в якій зазначаються поважні причини неможливості виконання рішення суду (а.с. 64--65).

20 листопада 2019 року позивачем до Київського окружного адміністративного суду направлена заява про відстрочку виконання рішення по справі №810/1728/18. Ухвалою від 01.07.2020 у задоволенні заяви відмовлено.

21 лютого 2020 року позивачем отримано від відповідача вимогу №60027339/7 від 19.02.2020 по виконавчому провадженню №810/1728/18 (а.с. 62-63).

24 лютого 2020 року Головним управлінням Казначейства направлено повторну відповідь №13-06-06/1190 відповідачу про розгляд вимоги №60027339/7, в якій зазначаються поважні причини неможливості виконання рішення суду (а.с. 59-61).

23 липня 2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області отримано від відповідача постанову ВП№60027339 від 21.07.2020 про накладення штрафу та постанову ВП№60027339 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 40-43).

Зазначена постанова ВП№60027339 від 21.07.2020 мотивована невиконанням боржником судового рішення без поважних причин, у зв`язку з чим накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.

Постановою ВП№60027339 від 21.07.2020 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 194,38 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами відповідача від 21.07.2020, Головне управління Державної казначейської служби України у Київської області звернулось до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 63 Закону №1404 визначений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно частини 1 статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2, 3 статті 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами 1, 2 статті 75 Закону №1404 визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 статті 75 Закону №1404 визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, вказаними нормами встановлений вичерпний перелік дій, які підлягають вчиненню державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду та встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин.

Суд звертає увагу, що спірні відносини виникли з приводу примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 в частині зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 та за договором № 12/332 від 05.12.2017, перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено про наявність поважних причин невиконання рішення суду станом на момент винесення оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим у державного виконавця були відсутні правові підстави застосовувати до позивача санкцію у вигляді накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Надаючи правову оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, можна зробити висновок, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Тобто, державний виконавець повинен встановити відсутність поважних причин невиконання судового рішення.

Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.

Поважність причин невиконання судового рішення повинна оцінюватися у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкоджало його виконанню.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 821/1568/16.

Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, у рішенні суду першої інстанції у справі №810/1728/18 було чітко встановлено, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області зобов`язано виконати свої зобов`язання за договорами № 03/332 від 07.08.2017, № 12/332 від 05.12.2017, а саме: перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 на рахунок Департаменту фінансів Київської обласної державної адміністрації.

Зазначене рішення в частині, що стосується Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області прямо передбачає, що позивача зобов`язано здійснити перерахування коштів у сумі 8 221 700,00 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1 641 600,00 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017 на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації після отримання їх від Державної казначейської служби України.

У той же час, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.06.2020 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року в справі 810/1728/18 скасовано в частині зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну у сумі 8 221 700 грн. за договором №03/332 від 07 серпня 2017 року та в сумі 1 641 600 грн. за договором №12/332 від 05 грудня 2017 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» в цій частині позовних вимог - відмовлено.

Тобто, постановою Верховного суду від 03.06.2020 скасовано зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати кошти до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

Враховуючи той факт, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 в частині зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти скасовано, а такі дії Державної казначейської служби України прямо кореспондують виникненню обов`язку у позивача перерахувати кошти та як наслідок, до здійснення перерахунку коштів Державною казначейською службою України, позивач позбавлений можливості виконати рішення суду, а відтак причини невиконання рішення суду у справі №810/1728/18 є поважними.

Крім того, у постанові ВП №60027339 від 21.07.2020 про накладення штрафу відповідач зазначив, що відповіді від боржника про виконання рішення не отримав, у той час як Головним управлінням казначейства на адресу відповідача були направлені листи №13-06-06/6219 від 18.10.2019 та №13-06-06/1190 від 24.02.2020 з поясненнями поважних причин невиконання рішення суду, які містяться в матеріалах справи.

Відтак, встановлені судом обставини справи не можуть вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи, на користь якої ухвалено рішення на отримання субвенції.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем у ході розгляду справи надано суду переконливі докази на підтвердження того, що ним вживалися всі необхідні заходи для виконання рішення суду у справі №810/1728/18.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено поважність причин невиконання рішення суду, яке не було виконане з незалежних від позивача причин. Разом із тим, постанова державного виконавця про накладення штрафу не містить обґрунтувань щодо реальної можливості позивача виконати судове рішення на користь ТОВ "Білоцерківвода".

Що стосується вимоги позивача про скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№60027339 від 21.07.2020, суд зазначає наступне.

Згідно статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (частина перша).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта).

Разом із цим, відповідачем не надано суду будь-яких доказів вчинення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання зазначеного рішення у справі №810/1728/18, починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження, відтак постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№60027339 від 21.07.2020 є протиправною та підлягає скасуванню

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірність своїх рішень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд не знаходить підстав для стягнення з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень-відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем за квитанцією №200 від 29.07.2020 у сумі 2102,00 грн. виходячи з того, що таке відшкодування можливе лише за умови, коли позивач у справі не є суб`єктом владних повноважень згідно вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправними.

Скасувати постанови ВП №60027339 від 21.07.2020 про накладення штрафу та ВП №60027339 від 21.07.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 14 вересня 2020 р.