Справа № 826/4734/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4734/17 Головуючий у І інстанції - Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 17.03.2017 р. № 45о/с в частині звільнення полковника поліції, старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ОСОБА_1 з органів національної поліції України;

- поновити його на службі в органах національної поліції з 17.03.2017 р.;

- зобов`язати Національну поліцію України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.03.2017 по день поновлення на службі.

В обґрунтування позову Позивач зазначав про порушення процедури звільнення, що виразилося у недотриманні обов`язку роботодавця запропонувати йому іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, а також вказував на те, що 16.03.2017 р. написав рапорт про призначення на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції ГУНП у місті Києві та узгодив своє призначення з керівництвом вказаного підрозділу, однак його протиправно було звільнено оскаржуваним наказом.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував положення ч. 5 ст. 68 Закону України «Про поліцію» переважне право на залишення на службі в поліції, а також наявність переважного права на залишення на службі, відповідно до вимог законодавства та про те , що суд першої інстанції належним чином не з`ясував, чи відбулося фактичне скорочення штату, зокрема чи була скорочена посада, яку Позивач обіймав на момент звільнення та чи були наявні вакантні рівнозначні або нижчі посади, на які його могли призначити.

Позивач вказує, що судом першої інстанції залишено позва увагою, що Відповідачем не заперечується, що під час вирішення питання про звільнення Позивача зі служби оцінка його кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, з`ясування можливості подальшого проходження служби у поліції, з урахуванням його особистих якостей, досвіду роботи, не здійснювалися.

Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідач вказує на те, що фактично обґрунтування Позивачем апеляційної скарги зводиться до непогодження з рішенням суду першої інстанції з мотивів викладених у його позові.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з серпня 1998 р. ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ.

У серпні 2016 р. призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

У грудні 2016 р., у зв`язку з ліквідацією Департаменту, його виведено поза штат, а з березня 2017 р. розпочато перепризначення працівників, виведених поза штат.

16 березня 2017 р. Позивач написав рапорт про призначення на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м.Києві, який був узгоджений з керівництвом вказаного підрозділу. Копію рапорту Позивач надав до матеріалів справи (а.с. 16).

17 січня 2017 р. Позивача попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв`язку з ліквідацією Департаменту протидії наркозлочинності.

Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 17.03.2017 р. № 45о/с звільнено зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей, за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (а.с. 6).

Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що був прийнятий з порушенням вимог Закону України «Про національну поліцію» та КЗпП України, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи Відповідачем було доведено дотримання процедури звільнення Позивача у відповідності до вимог чинного законодавства України, отже підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Частиною 1 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Відповідно до частини 2 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк, що передбачено частиною 4 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію».

У відповідності до частини 5 статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до змісту частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Частинами 8, 9 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Тобто, у разі скорочення штатів, особі, посада якої скорочується, повинно бути запропоновано рівнозначну посаду, а у разі її відсутності - іншу посаду відповідно до її кваліфікації та досвіду роботи. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення працівника у зв`язку зі скороченням штатів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 січня 2016 року (справа № 21-2225а15).

Отже, доводи Відповідача про те, що беззаперечною та єдиною умовою пропозиції іншої посади особі, яка підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації має передувати заява такої особи про призначення його на іншу посаду в органах (закладах, установах) поліції не узгоджується з наведеними нормами Закону, оскільки переведення поліцейського може здійснюватися й за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Враховуючи, що призначення здійснюється на посаду, то необізнаність про наявність певних, встановлених посад не створює умов для особи щодо визначеності обрати ту чи іншу посаду або відмовитися від подальшого проходження служби.

Отже, після вручення персонального попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції Відповідачем протягом двох місяців мало бути вирішено питання щодо можливості призначення Позивача на іншу посаду в поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Відповідачем не заперечується, що під час вирішення питання про звільнення Позивача зі служби оцінка його кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, з`ясування можливості подальшого проходження служби у поліції, з урахуванням його особистих якостей, досвіду роботи, не здійснювалися.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України «Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» від 26.05.2010 року №753/11/13-10, розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади, суди повинні встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України.

Як було зазначено вище, Позивач 16.03.2017 року подав рапорт про призначення його на посаду старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, який був затверджений заступником голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції України в м. Києві полковником поліції Крищенком А.Є.

Тобто, станом на дату видання оскаржуваного наказу від 17.03.2017 № 45 о/с був наявний рапорт, погоджений керівництвом щодо призначення Позивача на іншу посаду.

Колегія суддів вважає наведені обставини як додатковий доказ неправомірності наказу Департаменту ПН НПУ від 17.03.2017 № 45 о/с в оскаржуваній частині.

Як вбачається з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи дійсно працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Проте, будь-яких доказів неможливості переведення Позивача в Національній поліції України на іншу роботу Відповідачем не надано.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту ПН НПУ від 17.03.2017 № 45 о/с в частині звільнення Позивача та відповідно задоволенню підлягає позовна вимога про поновлення Позивача на службі в Національній поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 17.03.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

При цьому, звертає увагу, що, в разі відсутності посади Позивача (з об`ємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов`язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 року у справі № 21-484а14.

Щодо позовних вимог частині зобов`язання Національну поліцію України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.03.2017 року по день поновлення на службі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію»: поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 р. № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до Порядку № 260 при розрахунку середньоденного забезпечення Позивача використовуються календарні дні, а не робочі дні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2019 року у справ № 814/2648/16 та від 17.01.2019 року у справі № 805/2706/17-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою про доходи Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України № 865 від 08 листопада 2019 року грошове забезпечення Позивача за останній повний місяць роботи - лютий 2017 року складає 6 885, 00 грн.

Період вимушеного прогулу Позивача у 2017 році становить 289 календарних днів (березень -14, квітень - 30, травень - 31, червень - 30, липень -31, серпень - 31, вересень -30, жовтень -31, листопад - 30, грудень -31).

Період вимушеного прогулу Позивача у 2018 році становить 365 календарних днів (січень -31, лютий -28, березень -31, квітень - 30, травень - 31, червень - 30, липень -31, серпень - 31, вересень -30, жовтень -31, листопад - 30, грудень -31).

Період вимушеного прогулу Позивача у 2019 році становить 365 календарних днів (січень -31, лютий -28, березень -31, квітень - 30, травень - 31, червень - 30, липень -31, серпень - 31, вересень -30, жовтень -31, листопад - 30, грудень -31).

Період вимушеного прогулу Позивача у 2020 році становить 251 календарних днів (січень -31, лютий -29, березень -31, квітень - 30, травень - 31, червень - 30, липень -31, серпень - 31, вересень - 7).

Період вимушеного прогулу Позивача за період з 18.03.2017 р. по 11.09.2020 року становить 1274 календарних днів.

Таким чином, враховуючи дані наявної у матеріалах справи, а саме довідки про доходи, розмір середнього грошового забезпечення Позивача, становить - 245,90 грн. = 6885 (останній повний місяць) / 28 календарних днів.

Отже, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті Позивачу становить 313 276,6 грн. = 1274 (календарних днів вимушеного прогулу) * 245,90 грн. (середньоденне грошове забезпечення), без вирахування обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, щодо негайного виконання рішення в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 17.03.2017 року та стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за один місяць.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 травня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 17.03.2017 року № 45о/с в частині звільнення полковника поліції, старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ОСОБА_1 з органів національної поліції України.

Поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 17.03.2017 року.

Стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18 березня 2017 року по 07 вересня 2020 року у розмірі 313 276 (триста тринадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривні 60 копійок, без вирахування обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділу з обслуговування Оболонського та Шевченківського районів управління з обслуговування міста Києва, Київської та Чернігівської областей Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко