Справа № 200/2918/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 р. Справа№200/2918/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Банк Форвард», про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

12 березня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), до приватного виконавця викового округу міста Києва ОСОБА_2 (далі - відповідач, виконавець ОСОБА_2), надісланий на адресу суду 10 березня 2020 року, в якому позивач просив:

1. визнати протиправною та скасувати постанову виконавця ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 60799626 від 05 грудня 2019 року;

2. визнати протиправною та скасувати постанову виконавця ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 17 січня 2019 року.

І. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 16 березня 2020 року позовна заява залишена без руху.

27 травня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/2918/20-а; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, встановлених ст. ст. 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 05 червня 2020 року; встановив строк для подання відзиву на позовну заяву.

Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову з ініціативи суду.

Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, суд вирішив розглянути на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард»).

Задовольнив клопотання позивача та витребував у відповідача докази.

Про дату, час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені в порядку, визначеному ч. 1 ст. 268 КАС України.

Учасники справи/їх представники у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

На цих підставах справа розглянута в порядку письмового провадження.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України повне фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося.

05 червня 2020 року суд постановив ухвалу, якою поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду, визнавши причини його пропуску поважними.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлений карантин.

В подальшому Кабінет Міністрів України продовжував дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 47, 79, 80,114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, в тому числі розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, справа розглянута в межах строку розгляду адміністративної справи, встановленого КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, 05 грудня 2019 року виконавець ОСОБА_2 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 60799626 про стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 21 167,87 грн.

17 січня 2020 року у цьому ж виконавчому провадженні відповідачем винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника.

Позивач вважає ці постанови протиправними і такими, що підлягають скасуванню, з таких підстав.

Позивач наголошує, що у виконавця ОСОБА_2, виконавчим округом якої є м. Київ, не було підстав для прийняття до виконання виконавчого документа щодо боржника, який зареєстрований і проживає в м. Мирноград (м. Димитров) Донецької області.

Позивач стверджує, що майна в м. Києві не має, однак всупереч вимогам ч. 5 ст. 24 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) відповідач не пересвідчилась у наявності майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.

На підставі положень ст. ст. 1, 3, 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346) позивач стверджує, що наявність рахунку в банківській установі за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільних прав та обов`язків, оскільки рахунок - це засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться, за волевиявленням власника цих коштів. При цьому наявність карткового рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстрованому у м. Києві, не є тотожним місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів.

Покликаючись на положення ч. 1 ст. 5, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 24, ч. 3 ст. 26 Закону № 1404, ч. ч. 1, 2 ст. 22, п. 4 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 25 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403), позивач доводить, що виконавець ОСОБА_2 відкрила виконавче провадження № 60799626 з порушенням правил підвідомчості, а тому просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнала, надала відзив на позовну заяву.

Виконавець ОСОБА_2 доводить, що у спірних правовідносинах діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Покликаючись на положення ст. 24 Закону № 1404, глави ХІІІ Цивільного кодексу України, Закон № 2346, відповідач стверджує, що грошові кошти у формі записів на рахунках є майном в розумінні ст. 190 Цивільного кодексу України і таке правозастосування підтверджується листом-роз`ясненням Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1 та відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15, від 19 серпня 2019 року по справі № 922/1293/15.

Відповідач наголошує, що стягувачем була подана заява про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) - рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Відповідач доводить, що в силу приписів ч. 3 ст. 6 Закону № 2346 ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку коштів, що підтверджується довідкою АТ «Банк Форвард».

Відповідач зазначає, що чинною редакцією Закону № 1404 не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року по справі № 905/584/19.

Таким чином, оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ, у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання.

З приводу доводів позивача про те, що йому не направлялися постанови, які є предметом спору, відповідач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана на адресу ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією, однак поштове відправлення повернуто з відміткою підприємства поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання». Всі інші документи у виконавчому провадженні скеровувались на адресу боржника простою поштовою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 28 Закону № 1404.

На цих підставах відповідач просила відмовити в позові.

Правом на подання пояснення третя особа не скористалася.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області 21 травня 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

З 14 грудня 2010 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в його паспорті.

06 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» з заявою № 100465137, якою запропонував ПАТ «Банк Руский Стандарт» на умовах, викладених в цій заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку та тарифах по карткам банку укласти з ним договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого:

- випустити на ім`я заявника платіжну картку, найменування якої вказано в графі «Тип картки» Розділу «Інформація про картку» Інформаційного блоку;

- відкрити заявнику поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки;

- для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити йому ліміт, в межах якого він має право здійснювати операцій з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснити у відповідності до ст. 1069 Цивільного кодексу України кредитування рахунку картки.

Заява від 06 жовтня 2012 року містить таку інформацію про картку: рахунок картки: НОМЕР_1 , ставка по кредитному ліміту: 4,99% щомісячно, комісія за розрахункове обслуговування: 0%.

В заяві від 06 жовтня 2012 року зазначена адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Відомостей про інші адреси позивача заява від 06 жовтня 2012 року не містить.

15 листопада 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7356, яким запропонував звернути стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який є боржником за Кредитним договором № 100465137 від 06 жовтня 2012 року, укладеним ним з публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» (ідентифікаційний код юридичної особи 34186061, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105).

Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 листопада 2017 року по 06 лютого 2018 року.

Сума повної заборгованості складає: 20 317,87 грн, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 20 026,93 грн, заборгованість за процентами становить 290,94 грн. За вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом отримана плата зі стягувача у розмірі 850,00 грн, які підлягають стягненню з божника на користь стягувача.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» складає 21 167,87 грн.

Відповідач - приватний виконавець ОСОБА_2 провадить діяльність на підставі рішення про надання права на здійснення діяльності від 13 листопада 2017 року; виконавчий округ: м. Київ; адреса офісу: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 15; посвідчення № 0432 видане 29 листопада 2019 року; відомості про приватного виконавця внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України 20 лютого 2018 року, що підтверджено інформаційними довідками від 10 лютого 2020 року № 0210 та від 07 травня 2020 року № 0507.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача - акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард» (ідентифікаційний код: 34186061, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105) зареєстроване як юридична особа 06 серпня 2008 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 030888, в стані припинення не перебуває.

Основним видом діяльності АТ «Банк Форвард» є код КВЕД 64.19 Інші види грошового посередництва.

На підставі матеріалів виконавчого провадження (номер за АСВП: 60799626) та інформації з Єдиного реєстру боржників суд встановив такі обставини.

27 листопада 2019 року АТ «Банк Форвард» звернулося до виконавця ОСОБА_2 з заявою про примусове виконання рішення № 1/1/1-1259/269.

На підставі ст. ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, п. 1 ч. 1 ст. 26, ч. 2 ст. 68 Закону № 1404 АТ «Банк Форвард» просило відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. за № 7356 від 15 листопада 2019 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у сумі 21 167,87 грн.

АТ «Банк Форвард» також просило накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника, та на відкриті рахунки у наступних банківських установах: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», публічне акціонере товариство «Державний ощадний банк України», публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», акціонерне товариство «ПУМБ»; провести перевірку майнового стану боржника; у випадку встановлення доходу боржника - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

В заяві про примусове виконання рішення АТ «Банк Форвард» навело наступні відомості щодо боржника: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; місцезнаходження майна боржника (грошових коштів): рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Разом з заявою про примусове виконання рішення АТ «Банк Форвард» надало виконавцю ОСОБА_2 квитанцію про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису від 15 листопада 2019 року № 7356 та копію довіреності представника стягувача.

При цьому заява про примусове виконання інформації про наявність грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 не містить.

05 грудня 2019 року виконавець ОСОБА_2 , керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 60799626.

П. 1 цієї постанови передбачав відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 7356, виданого 15 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 , на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 21 167,87 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що сторонами виконавчого провадження № 60799626 є: боржник - ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 ; стягувач - АТ «Банк Форвард».

Разом із супровідним листом від 05 грудня 2019 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана на адресу стягувача та боржника до відома та для виконання.

17 січня 2020 року, керуючись ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 60799626 виконавець ОСОБА_2 винесла постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Відповідно до п. 1 цієї постанови стягненню з боржника ОСОБА_1 підлягала основна винагорода у сумі 2 116,78 грн.

Разом із супровідним листом від 17 січня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про стягнення з боржника основної винагороди надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання.

17 січня 2020 року, керуючись ст. 56 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 60799626 виконавець ОСОБА_2 винесла постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до п. 1 постанови арешт накладено на грошові кошти, що містяться на рахунку (рахунках) в публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк», публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», публічному акціонерному товаристві «Укрсиббанк», публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк», акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», публічному акціонерному товаристві «Креді Агріколь Банк», публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «Укргазбанк», акціонерному товаристві «ПУМБ» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 25 284,65 грн.

Як свідчить супровідний лист від 17 січня 2020 року, керуючись ст. ст. 18, 48 Закону 3 1404, ст. ст. 59, 62 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність» (далі - Закон № 2121) виконавець ОСОБА_2 направила для виконання постанову про арешт коштів боржника на адресу сторін виконавчого провадження та перелічених у постанові банківських установ.

На підставі ст. 18 Закону № 1404, ст. 62 Закону № 2121 відповідач зобов`язала банківські установи надати їй інформацію про залишки коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 .

Листом без дати і номера, адресованим виконавцю ОСОБА_2 , стягувач підтвердив, що у клієнта, яким є ОСОБА_1 , є рахунок № НОМЕР_1 UAH від 06 жовтня 2012 року, у валюті гривня, відкритий в АТ «Банк Форвард», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Рахунок НОМЕР_1 - це поточний рахунок і рахунок картки, що були відкриті ПАТ «Банк Руский Стандарт» на ім`я ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 06 жовтня 2012 року № 100465137.

В наданих суду матеріалах виконавчого провадження відсутнє повідомлення АТ «Банк Форвард» про прийняття до виконання постанови про арешт коштів боржника, а також про залишок коштів, що знаходяться на рахунку боржника, відкритому у цій банківській установі.

АТ «Банк Форвард» листом, надісланим на адресу позивача 25 січня 2020 року, повідомило ОСОБА_1 , що з метою стягнення заборгованості у розмірі 21 167,87 грн (суми боргу та плати за вчинення виконавчого напису), яка виникла на підставі договору № 100465137, ініціював примусове стягнення грошових сум.

З метою недопущення наслідків примусового виконання АТ «Банк Форвард» пропонувало позивачу сплатити борг у розмірі 21 167,87 грн та виконавчий збір у розмірі 4 116,79 грн у строк до 04 лютого 2020 року.

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до виконавця ОСОБА_2 з заявою, в якій просив направити на його адресу копію постанови від 05 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60799626 та постанови від 17 січня 2020 року про арешт коштів боржника, про що свідчать заява від 20 лютого 2020 року та фіскальний чек про здійснення поштового відправлення.

Разом з листом від 18 березня 2020 року виконавець ОСОБА_2 надіслала на адресу ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № 60799626 та про арешт коштів боржника.

Боржнику роз`яснена можливість ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження в мережі Інтернет.

Судом також встановлено, що у відповідь на звернення приватного виконавця Вольф Т.Л. листом від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1 Міністерство юстиції України повідомило, що приватний виконавець може приймати до виконання виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, що знаходяться на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які не застосував суд, та мотиви їх незастосування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку. Висновки суду по суті позовних вимог.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону № 1404.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Ч. 1 ст. 16 Закону № 1403 установлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, що визначено ч. 2 ст. 16 Закону № 1403.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Таким чином, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених законом випадках - приватні виконавці.

Приватні виконавці здійснюють примусове виконання рішень, в тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Ч. 2 ст. 5 Закону № 1403 встановлені обставини, наявність яких унеможливлює здійснення приватним виконавцем виконання того чи іншого виконавчого документа.

Разом з цим, докази наявності обставин, що унеможливлюють виконання виконавцем ОСОБА_2 виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості та передбачені ч. 2 ст. 5 Закону № 1403, суду не надані.

Ст. 24 Закону № 1403 визначає виконавчі округи та територіальні межі діяльності приватного виконавця.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Ч. 4 ст. 24 Закону № 1403 установлено, що відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, містяться в Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Місце виконання рішення визначає ст. 24 Закону № 1404.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених вище положень Законів № 1404 і № 1403 зумовлює висновок, що право приватного виконання на прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність і відомості про який містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Приватний виконавець повноважний прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження лише в тому разі, коли виконавчий документ пред`явлено до виконання: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (за місцезнаходженням боржника - юридичної особи); або 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404).

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання установлений ч. 4 ст. 4 Закону № 1404.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Інших підстав для повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання Закон № 1404 не передбачає.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5).

На час звернення стягувача до відповідача з заявою про примусове виконання рішення та винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження Інструкція № 512/5 діяла у редакції від 06 березня 2020 року.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначає розділ ІІІ Інструкції № 512/5.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у ст. 4 Закону № 1404.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону № 1404, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

У разі наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 5 Закону № 1404, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз`яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Згідно з абз. 1 п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, у разі якщо місце проживання чи перебування боржника - фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) або місцезнаходження його майна знаходиться у виконавчому окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та за відсутності визначених Законом № 1404 підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації про боржника, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідач доводить, що правомірно прийняла до виконання виконавчий документ, оскільки він був пред`явлений за місцезнаходженням майна боржника (грошових коштів) - рахунку, відкритого у банківській установі, що знаходиться у м. Києві.

Надаючи оцінку цим доводам відповідача, суд виходить з такого.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 ст. 6 Закону № 2346 банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Ст. 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються: окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки; при цьому річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Зазначений висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15 (п. 19).

Отже, майном у розумінні чинного законодавства є і грошові кошти у безготівковій формі, наявні на рахунку, відкритому у банківській або небанківській фінансовій установі. При цьому місце розташування фінансової установи, в якій відкрито рахунок (за відсутності на ньому грошових коштів), не є місцезнаходженням майна особи, на ім`я якої цей рахунок відкритий, оскільки рахунки (або електронні гаманці), на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, не є окремими речами чи їх сукупністю - фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Відповідач покликається на те, що стягувачем була подана заява про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) - рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

З цього приводу суд зауважує, що в заяві про примусове виконання рішення йдеться лише про наявність у боржника рахунку, відкритого в АТ «Банк Форвард».

Жодної інформації про наявність грошових коштів на цьому рахунку ні заява про примусове рішення, ні будь-які інші матеріали виконавчого провадження не містять.

Суд погоджується з аргументами позивача про те, що «рахунок у банку» та «грошові кошти на рахунку у банку» не є тотожними поняттями. Майном є грошові кошти на рахунку, а не сам рахунок.

Належні та допустимі докази наявності грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Банк Форвард», суду не надані. Докази наявності у ОСОБА_1 іншого майна на території виконавчого округу м. Києва суду також надані не були.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для прийняття приватним виконавцем, який здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі, яким є територія м. Києва, до виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Банк Форвард».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши постанову виконавця ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 60799626 від 05 грудня 2019 року на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вона не відповідають критеріям, визначеним п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що, прийнявши до виконання виконавчий напис про стягнення заборгованості з боржника, який не проживає (не перебуває) та не має майна в межах території виконавчого округу, виконавець діяла не на підставі та не у межах повноважень, що визначені Законами № 1403 та № 1404.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження № 60799626 від 05 грудня 2019 року підлягає визнанню протиправною і скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Вимоги позивача про визнання протиправною і скасування постанови про арешт коштів боржника від 17 січня 2020 року, що винесена у виконавчому провадженні № 60799626, мають похідний характер від вимог про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому також підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що в порушення вимог ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 відповідач не здійснила перевірку інформації про місце проживання боржника та майно боржника, з огляду на таке.

Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Як було вказано вище, Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій до відкриття виконавчого провадження. Права приватного виконавця, визначені ч. 5 ст. 24 Закону № 1404, п. 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, можуть бути реалізовані після відкриття виконавчого провадження.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року по справі № 905/584/19.

Однак це не спростовує висновку суду про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки заява про примусове виконання рішення, а також документи, подані разом з нею, не містили інформації про наявність у боржника майна (в даному випадку - грошових коштів на рахунку, відкритому в АТ «Банк Форвард») ,в межах виконавчого округу м. Києва.

З приводу посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15, від 19 серпня 2019 року по справі № 922/1293/15, суд зазначає таке.

У постанові від 19 серпня 2019 року по справі № 922/1293/15 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

«Проте, суди першої та апеляційної інстанції дійшовши висновку про порушення приватним виконавцем Щербаковим І.М. вимог щодо територіальної компетенції з відкриттям ним виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, зазначеного вище не врахували та не перевірили того, що приватним виконавцем з метою виконання судового рішення, накладено арешт на грошові кошти боржника на рахунках, відкритих у банківських установах та, при цьому, також не встановили місцезнаходження цих банків.

За таких обставин, розглядаючи дану справу та вирішуючи спір, суду належало встановити не тільки місцезнаходження боржника, а й місцезнаходження його майна, зокрема, грошових коштів з урахуванням вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», вимог глави XIII ЦК України в розумінні якої, грошові кошти є майном та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №905/3542/15, від 01.08.2019 у справі № 910/13508/15».

Отже, правовий висновок Верховного Суду полягає у тому, що грошові кошти боржника, розміщені на банківських рахунках, є майном, а тому приватний виконавець, на території виконавчого округу якого розташоване це майно, має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Суд зауважує, що наявність лише самого рахунку в банку за відсутності на ньому коштів не прожує цивільні права та обов`язки. Наразі, банківський рахунок не є власністю громадянина та призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій. При цьому, майном, на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, і жодним чином не рахунки в банку. Відтак, сама по собі наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна у такому банку та не є таким майном.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що «стягувачем було подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) - рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105».

В заяві про примусове виконання рішення від 27 листопада 2019 року № 1/1/1-1259/269 стягувач зазначив: «Місцезнаходження майна боржника (грошових коштів): рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, індекс 01032».

Водночас інформації про наявність коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Банк Форвард», заява стягувача про примусове виконання рішення, на яку покликається відповідач, не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 1404 на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

Судом встановлено, що у виконавчому провадженні № 60799626 була винесена постанова про арешт коштів боржника.

В мотивувальній частині постанови, покликаючись на повідомлення стягувача, виконавець навела інформацію про те, в яких банківських установах відкриті рахунки на ім`я боржника. Однак в переліку цих банківських установ АТ «Банк Форвард» відсутнє. В п. 1 резолютивної частини постанови прямо про арешт коштів боржника на рахунку, відкритому в АТ «Банк Форвард», не зазначено, а міститься лише загальне посилання «про накладення арешту на кошти... що містяться на всіх інших рахунках».

Зі змісту супровідного листа до постанови про арешт коштів боржника вбачається, що, керуючись ст. 18 Закону № 1404 та ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», виконавець просила надати інформацію про залишки коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 .

При цьому АТ «Банк Форвард» не повідомляло виконавця про арешт коштів ОСОБА_1 , про залишок коштів на його рахунку та про зупинення видаткових операцій на цьому рахунку. АТ «Банк Форвард» обмежилось підтвердженням інформації про наявність у ОСОБА_1 рахунку у гривні, відкритого у цій банківській установі.

За висновком суду, ці обставини також свідчать про відсутність доказів наявності майна ОСОБА_1 (грошових коштів на рахунку в банку) в межах виконавчого округу відповідача.

Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду відхиляв посилання виконавця на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 910/13508/15, покликаючись на те, що вони ухвалені за інших фактичних обставин. На відміні від справи, що розглядається у вказаних справах дійсно були наявні кошти на банківських рахунках, що відкриті у банку, який знаходиться у м. Києві (п. 38 постанови від 30 квітня 2020 року у справі № 580/3311/19).

Щодо посилання відповідача на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1 суд зазначає таке.

По-перше, лист Міністерства юстиції України не містить правових норм та не належить до джерел права, які застосовуються судом під час вирішення справи (ст. 7 КАС України).

По-друге, цей лист містить роз`яснення про те, що приватний виконавець може приймати до виконання виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, що знаходяться на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Отже, роз`яснення Міністерства юстиції України не спростовують висновку суду про відсутність у виконавця підстав для прийняття до виконання виконавчого документа, оскільки в зазначеному листі йдеться про можливість прийняття до виконання виконавчих документів за місцезнаходженням грошових коштів боржника, в тому числі тих, що знаходяться на рахунках боржника у банках, а не за місцезнаходженням рахунків.

Твердження позивача про те, що в порушення вимог ст. 28 Закону № 1404, йому не були направлені постанови, які є предметом спору, суд відхиляє, оскільки вони спростовані доводами відповідача та поданими ним доказами.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, на користь якого ухвалено судове рішення, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 681,60 грн (квитанція АТ «Приватбанк» від 06 квітня 2020 року № 0.0.1).

Ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 5), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Банк Форвард», про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 від 05 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60799626.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 від 17 січня 2020 року про арешт коштів боржника, винесену у виконавчому провадженні № 60799626.

4. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Суддя Т.О. Кравченко