Справа № 824/35/20-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/35/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір В.О.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

15 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області №92/27-19 від 12.07.2019р. про відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для надання її у власність шляхом викупу для будівництва торгово-адміністративного комплексу;

-зобов`язати Путильську селищну раду Путильського району Чернівецької області повторно розглянути заяву (клопотання) про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (площею 0,05га по АДРЕСА_1 з призначенням-для виробничих потреб) в натурі на місцевості для надання її у власність шляхом викупу для будівництва торгового комплексу.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області №92/27-19 від 12.07.2019р. про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для надання її у власність шляхом викупу для будівництва торгово-адміністративного комплексу;

-зобов`язано Путильську селищну раду Путильського району Чернівецької області повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (площею 0,05га по АДРЕСА_1 з призначенням-для виробничих потреб) в натурі на місцевості для надання її у власність шляхом викупу для будівництва торгового комплексу.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

15.06.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони та третя особа будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Акту вибору земельної ділянки під будівництво магазину від 12.01.1996, Комісією в складі заступника голови РДА та членів комісії, в тому числі ОСОБА_1 , останньому проведено вибір земельної ділянки під будівництво магазину з баром по АДРЕСА_1 біля стадіону та вирішено, що земельна ділянка площею 0,02га, пасовище, розміщена на землях запасу Путильської селищної Ради народних депутатів, біля центрального входу на стадіон по вул .Українській вільна від забудови і земельних насаджень. Відповідно до вище зазначеного земельна ділянка придатна під будівництво магазину з баром.

Згідно Державного акту від 21.05.1996р. серії І-ЧВ №000132, виданого на підставі рішення Путильської селищної ради народних депутатів Путильського району Чернівецької області від 15.05.1996р. № 37/3, позивачу надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,05га в межах згідно з планом, що розташована на території Путильської селищної ради народних депутатів з призначенням - для виробничих потреб.

Рішенням виконавчого комітету Путильської селищної ради народних депутатів Путильського району Чернівецької області №52/4 від 19.06.1996 ОСОБА_1 надано дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт для встановлення торгової точки по вул.Українська в районі магазину "Калина".

В подальшому, позивач звернувся до Путильської селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі на місцевості у власність шляхом викупу для будівництва торгово-адміністративного комплексу.

Рішенням відповідача від 12.07.2019 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості у власність шляхом викупу для будівництва торгово-адміністративного комплексу. Відмова мотивована тим, що державний акт виданий за цільовим призначенням "для виробничих потреб", тоді як ОСОБА_1 не користувався земельною ділянкою 24 роки, не сплачував земельний податок, земельну ділянку утримувала, обкошувала та прибирала комунальна служба, а також те, що генпланом на даній земельній ділянці будівництво для виробничих потреб не передбачено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач фактично відмовив позивачу в продажу земельної ділянки з підстав, які не передбачені ч.5 ст.128 ЗК України, у зв`язку з чим, такі підстави є необґрунтованими.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 140 Конституції України регламентовано, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України) унормовано, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед іншого належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною першою статі 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обумовлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

При цьому, у статті 116 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 122 ЗК України передбачено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, згідно ч. 5 цієї статті, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу (стаття 127 ЗК України).

При цьому, порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам врегульовано статтею 128 ЗК України.

Так, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частин 2, 3 статті 128 ЗК України, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації.

У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є (ч. 5 ст. 128 ЗК України):

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Таким чином, наведеними вище положеннями чинного законодавства визначено, що орган державної влади у місячний строк зобов`язаний розглянути заяву (клопотання) і за результатами такого розгляду прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, будучи суб`єктом владних повноважень, має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

При цьому, системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить і про те, що при зверненні особи із заявою щодо придбання земельної ділянки у власність заявники подають заяву (клопотання), а орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки або про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Крім цього, законодавство містить вичерпний перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки, який також розширенню не підлягають.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі є те, що державний акт виданий за цільовим призначенням "для виробничих потреб", ОСОБА_1 , не користувався земельною ділянкою 24 роки, не сплачував земельний податок, земельну ділянку утримувала, обкошувала та прибирала комунальна служба, а також те, що генпланом на даній земельній ділянці будівництво для виробничих потреб не передбачено.

В той же час, як вірно вказано судом першої інстанції, відповідач не прийняв обгрунтованого рішення в розумінні ч.3 ст.128 ЗК України та фактично відмовив позивачу у продажу земельної ділянки з підстав, які не передбачені ч.5 ст.128 ЗК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для захисту порушених прав позивача у заявлений останнім спосіб.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Путильської селищної ради Путильського району Чернівецької області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.