Справа № 260/2457/20
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2457/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Міца О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу Головного управління ДМС України у Закарпатській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Тячівського районного відділу Головного управління ДМС України у Закарпатській області (далі - відповідач 1, Тячівський РВ ГУДМС у Закарпатській області), Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (далі - відповідач 2, ГУ ДМС України в Закарпатській області), яким просить визнати протиправною відмову Тячівського РВ ГУДМС у Закарпатській області в оформленні та видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки в порядку обміну відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XІІ та зобов`язати ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі Тячівського РВ ГУДМС у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки в порядку обміну відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XІІ, без надання згоди на збір і обробку персональних даних.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року у справі № 260/1405/19, яким Тячівський РВ ГУДМС у Закарпатській області було зобов`язано вклеїти до його паспорту фотокартку в зв`язку з досягненням 45-ти річного віку, звернувся до відповідача для вклеювання фотокартки. Однак, відповідачем було відмовлено у вклеюванні фотокартки до його паспорту в зв`язку з тим, що паспорт є недійсним і підлягає обміну. Після цього, 19.05.2020 року позивач знову звернувся до Тячівського РВ ГУДМС у Закарпатській області із заявою, в якій просив на підставі вищевказаного рішення суду вклеїти до його паспорту громадянина нову фотокартку або - у разі неможливості вклеювання фотокартки до паспорта - оформити і видати в порядку обміну паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, без застосування засобів ЄДДР.

Проте, відповідач так і не оформив позивачеві паспорт у формі книжечки згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, натомість, надав відповідь від 18.06.2020 року за № 2101.29-886/2122.29.20, в якій відмовив в оформленні та видачі паспорта-книжечки, та повідомив, що згідно постанови КМУ № 302 від 25.03.2015 року "Про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", паспорти зразка 1994 року оформляються за рішенням суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Таким чином, відповідач відмовив в оформленні та видачі позивачеві паспорта-книжечки, а тому, останній змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою судді від 13.07.2019 року провадження у справі за даним адміністративним позовом було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, одночасно, запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

Представником ГУ ДМС в Закарпатській області надано відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач вважає, що позивачем жодним чином не доведено порушення своїх прав, оскільки він ніякими доказами не може спростувати факту пропуску встановленого законом строку для зверненням за здійсненням вклеювання фотокартки до паспорта у зв`язку із досягненням 45-річного віку. При цьому, за обміном паспорта громадянина України, позивач не звертався.

Відтак, вважає, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року у справі № 260/1405/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу Головного управління Держаної міграційної служби України в Закарпатській, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, визнано протиправною відмову Тячівського районного відділу Головного управління Держаної міграційної служби України в Закарпатській області у вклеюванні фотокартки до паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Тячівським РВ УМВС в Закарпатській області від 21.08.2008 p., по досягненні 45-річного віку та зобов`язано Тячівський районний відділ Головного управління Держаної міграційної служби України в Закарпатській області вклеїти фотокартку до паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Тячівським РВ УМВС в Закарпатській області від 21.08.2008 p., у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Вказане рішення суду набрало законної сили 09.04.2020 року.

Як зазначає позивач, з метою виконання вищевказаного судового рішення, 19.05.2020 року він звернувся до Тячівського РВ ГУДМС у Закарпатській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, якою просив вклеїти до його паспорту громадянина України нову фотокартку або - у разі неможливості вклеювання фотокартки до паспорта - оформити і видати в порядку обміну паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, без застосування засобів ЄДДР.

Листом Тячівського РВ ГУДМС у Закарпатській області від 18.06.2020 року за № 2101.29-886/2122.29-20 позивача повідомлено, що для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки на ім`я ОСОБА_1 необхідно надати рішення суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Зміст звернених до суду вимог свідчить про те, що фактично позивач звернувся до суду за захистом своїх прав при виконанні відповідачем судового рішення у справі № 260/1405/19.

Відтак, спірні у даній справі правовідносини виникли у зв`язку із тим, що відповідачем не належним чином виконується рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року у справі № 260/1405/19, яке набрало законної сили.

Приписами ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст. 383 КАС України.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 640/10843/19 Верховний Суд зазначив, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З огляду на викладене суд зазначає, що наведені позивачем обставини підлягають перевірці в межах вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку судового контролю.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 21.05.2020 року у справі № 420/6649/19 і від 30.06.2020 року № 0840/2883/18.

Верховний Суд у постанові від 29.07.2020 року у справі 580/1264/19 зазначив, що в разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 22.08.2019 року №522/10140/17. Слід зазначити, що у вказаній справі Верховний Суд закрив провадження у справі саме на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Судовий збір позивачем не сплачувався.

Суд роз`яснює, що позивач має право звернутися до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, також має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, у порядку ст. 383 КАС України.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 295, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Тячівського районного відділу Головного управління ДМС України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Тячів, вул. Армійська, буд. 6), Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, буд. 12а ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини ухвали - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного рішення.

СуддяС.І. Рейті