Справа № 200/5993/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/5993/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1807-СГ від 23 березня 2020 року "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки";

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів),

- стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Держгеокадастру.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області розмір земельної ділянки розміром 1,5000 га, кадастровий номер :18:000:0020 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з підстав: кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника анульовано наказом Держгеокадастру №43 від 11.02.2020 року, - є протиправною та такою, що порушує її права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/5993/20-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що поданий на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки складено особою, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката та дії якого зупинені, а тому зазначений проект землеустрою не відповідає нормам чинного законодавства та не може бути погоджений. Відповідно до статті 68 Закону України «Про землеустрій», складання документації із землеустрою особою, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою, яка була підписана такою особою, є недійсною.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про розгляд справи за правилами загального провадження в адміністративній справі № 200/5993/20-а відмовлено.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється у перший робочий день судді.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

26 березня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із заявою про надання дозвілу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,5000 га ріллі/багаторічних насаджень/сіножатей/пасовищ/перелогів із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 24.04.2019 року №1675-ОГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянки 1,5000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

07 травня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , як «Виконавцем» та ОСОБА_1 , як «Замовником» укладено договір №77/2019.

Відповідно до пункту 1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе виконання робіт: «Підготовка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населеного пункту)».

08 листопада 2019 року між сторонами складено та підписано Акт здавання-приймання виконаних робіт з виготовлення технічної документації до договору №77/2019 від 07 травня 2019 року, в якому зазначено, що Виконавцем були виконані роботи по Договору від 07 травня 2019 року №77/2019 у повному обсязі та за належною якістю.

15 жовтня 2019 року експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Празнічною Наталією Федорівною надано висновок №10804/82-19 про погодження проекту землеустрою.

08 листопада 2019 року державним кадастровим реєстратором відділу у Костянтинівському районі Міськрайонного управління у Костянтинівському районі та м.Торецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :18:000:0020, розташованої: Донецька область, Костянтинівський район, Миколайпільська сільська рада на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 28.10.2019, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про що позивачці видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

23 березня 2020 року відповідачем видано наказ №1807-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" з наступної підстави: кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_2 (№001182 від 03.01.2013) анульовано наказом Держгеокадастру №43 від 11.02.2020. Відповідно до ст. 68 ЗУ "Про землеустрій", складання документації із землеустрою особою, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою, яка була підписана такою особою, є недійсною.

Не погодившись з наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1807-СГ від 23 березня 2020 року, позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

За змістом статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною першою статті 9 названого Закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 згаданого Закону відомості про обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншої документації із землеустрою.

Пунктами 66, 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.12 №1051 (надалі - Порядок №1051), визначено, що до Державного земельного кадастру державними кадастровими реєстраторами вносяться відомості (зміни до них), зазначені у пунктах 21 - 25 цього Порядку, про об`єкти Державного земельного кадастру.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

За змістом пункту 70 Порядку №1051 державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до пункту 71 цього Порядку.

Пунктом 73 Порядку №1051 визначено, що державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

Пунктом 74 Порядку №1051 передбачено, що державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого пунктом 73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: 1) даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); 2) вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1; 3) даним документації із землеустрою та оцінки земель.

Відповідно до пункту 75 Порядку №1051 у разі відповідності поданих документів, зазначених у пункті 69 цього Порядку, вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку, та електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор:

1) за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру вносить електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру;

2) робить на титульному аркуші документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалах документації із землеустрою та оцінки земель, що містять графічне зображення об`єктів Державного земельного кадастру, аркушах відомостей про координати поворотних точок їх меж, частин, обмежень, угідь у паперовій формі позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за формою згідно з додатком 15. У разі подання заявником документації із землеустрою та оцінки земель в електронній формі зазначена позначка не проставляється, а така документація підписується Державним кадастровим реєстратором із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису;

3) присвоює за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру земельній ділянці, що реєструється, кадастровий номер та у випадках, зазначених у пунктах 107-161 цього Порядку, відкриває Поземельну книгу (вносить відповідні записи до неї);

4) виготовляє у випадках, зазначених у пунктах 162-199 цього Порядку, витяг з Державного земельного кадастру для підтвердження внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру;

5) оприлюднює інформацію про внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з пунктами 209-211 цього Порядку та відповідні відомості про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку;

6) повертає заявникові документацію із землеустрою та оцінки земель з проставленою позначкою про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру у разі подання такої документації у паперовій формі або в електронній формі - за власним кваліфікованим електронним підписом.

Витяг з Державного земельного кадастру, який надається для підтвердження внесення до Державного земельного кадастру відповідних відомостей, є підставою для передачі відповідної документації на затвердження органу державної влади або органу місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню даним органом).

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи слідує, що єдиною підставою для відмови у затверджені проекту землеустрою слугувало те, що кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_2 (№001182 від 03.01.2013) анульовано наказом Держгеокадастру №43 від 11.02.2020, у зв`язку із чим відповідач вважає, що зазначена документація із землеустрою є недійсною.

З приводу означеного суд вказує, що частиною 4 статті 25 передбачено, що відповідність документації із землеустрою у паперовій формі положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про землеустрій" розробниками документації із землеустрою є, зокрема, фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно зі статтею 66 Закону України "Про землеустрій", відповідальними особами за якість робіт із землеустрою можуть бути лише сертифіковані інженери-землевпорядники.

Кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин:

а) за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника;

б) у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою;

в) за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону;

г) на підставі свідоцтва про смерть.

Кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника може бути також анульований за рішенням суду.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.68 цього ж Закону кваліфікаційна комісія за результатами розгляду письмових звернень заінтересованих осіб, замовників документації із землеустрою, органів державної влади та місцевого самоврядування, саморегулівних організацій у сфері землеустрою робить подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката (його анулювання) з визначених цією статтею підстав.

На підставі подання Кваліфікаційної комісії про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, приймає відповідне рішення та повідомляє його письмово у двотижневий строк після надходження відповідного протоколу засідання Кваліфікаційної комісії.

Частиною 8 статті 68 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що складення документації із землеустрою особою, яка не отримала кваліфікаційного сертифіката, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою та технічна документація з оцінки земель, яка була підписана такою особою, є недійсною.

З вказаних норм випливає, що складена та підписана технічна документація із землеустрою інженером-землевпорядником, якого позбавлено кваліфікаційного сертифіката за рішенням Держгеокадастру, є недійсною.

Водночас момент встановлення недійсності такої технічної документації із землеустрою пов`язаний із часом прийняття та вступу у дію рішення Держгеокадастру про позбавлення (анулювання) кваліфікаційного сертифікату.

Так, документація набуває статусу недійсної у випадку, якщо вона складена інженером-землевпорядником після прийняття рішення Держгеокадастру про позбавлення (анулювання) кваліфікаційного сертифікату та з моменту набрання чинності таким рішенням.

Технічна документація із землеустрою, складена інженером-землевпорядником до прийняття рішення про позбавлення його сертифікату, не стає автоматично недійсною на цій підставі, оскільки таке рішення не має зворотної дії у часі, а отже його юридичні наслідки не можуть поширюватись на події та факти, які відбулись до його прийняття.

Як свідчать матеріали справи, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) кадастровий номер :18:000:0020 розроблено у жовтні 2019 році інженером-землевпорядником ОСОБА_2 , який діяв на підставі кваліфікаційного сертифікату, виданого 03 січня 2013 року за №001182.

Судом встановлено, що Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 лютого 2020 року №43 анульовано кваліфікаційні сертифікати інженерів-землевпорядників згідно з додатком, в якому під номер 3 визначено ОСОБА_2 , який діяв на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника від 03 січня 2013 року №001182.

При цьому, суд зазначає, що на момент складання вказаних технічних документацій кваліфікаційний сертифікат № 001182 від 03.01.2013, виданий інженеру-землевпоряднику ОСОБА_2 , був діючим, рішення про анулювання сертифікату ще не було прийнято.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що ОСОБА_2 було анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника, оскільки розроблення відповідного проекту відбулося у жовтні 2019 року, в той час як анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ОСОБА_2 відбулося у лютому 2020 року, тобто після розроблення проекту землеустрою.

Вказане спростовує твердження відповідача про невідповідність документацій вимогам ст.68 Закону України "Про землеустрій".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року по справі №820/3013/17.

В контексті викладеного, суд вважає доводи відповідача щодо анулювання кваліфікаційного сертифікату інженеру-землевпоряднику ОСОБА_2 , який є відповідальним за якість робіт із землеустрою необґрунтованими та такими, що не могли бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що спірний Наказ № 1807-СГ від 23 березня 2020 року "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" відповідач виніс протиправно, та відповідно такий наказ підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру при прийнятті рішення про затвердження документації із землеустрою, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", зазначив, що "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Так, Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі 560/798/16-а приймаючи рішення про зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вказав, що засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії"2, п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п.36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів),

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, відповідачем не доведено правомірність дій щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір на загальну суму 840,80 грн.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 139, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 1807-СГ від 23 березня 2020 року "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (84313, Донецька область, м.Краматорськ, бульвар Машинобудівників, 16, ) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1,5000 га, кадастровий номер :18:000:0020, яка надається у власність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (84313, Донецька область, м.Краматорськ, бульвар Машинобудівників, 16, ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 14 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова