Справа № 120/1619/20-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1619/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

14 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (ГУПФУ у Вінницькій області) в якому просила:

-визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №73 від 07.02.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу на пільгових умовах по Списку №1 згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу пільгову пенсію по Списку №1 з 31.01.2020 року згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років по Списку №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 07.02.2020 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з огляду на відсутність у неї віку, встановленого абзацом 2 п. 1 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону - 48 років 06 місяців.

Так, у рішенні зазначено про те, що згідно записів у трудовій книжці заявниця з 02.07.2001 року прийнята на роботу у Вінницький облонкодиспансер на посаду молодшої медичної сестри- прибиральниці радіологічного відділення; з 01.07.2005 року - переведена на посаду молодшої медичної сестри радіоізотопного відділення: з 04.10.2007 року - радіоізотопне відділення перейменовано у відділення радіонуклідної діагностики; з 03.04.2013р. - переведена на посаду техніка-дозиметроста відділення радіонуклідної діагностики; з 16.10.2019 року - заклад перейменовано у Комунальне некомерційне підприємство "Подільський регіональний центр онкології" Вінницької ОР.

При цьому, заявницею було надано уточнюючу довідку №17 від 31.01.2020 року, згідно якої вона в період з 01.07.2005 року по 31.01.2020 року (по дату видачі довідки протягом повного робочого дня безпосередньо працювала в зоні іонізуючого випромінювання із радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 за професією: з 01.07.2005 року по 02.04.2013 року - молодша медична сестра; з 03.04.2013 року по 31.01.2020 року (по дату видачі довідки) - технік-дозиметрист; з посилання на розділ XXII Списку №1, затвердженого постановами КМУ №36 від 16.01.2003 року (невірно зазначено рік) та № 461 від 24.06.2016 року.

Також було надані накази про результати атестації робочих місць: № 94/а від 15.06.2004 року, згідно якого підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 для молодших медичних сестер, зайнятих в радіоізотопному відділенні з посиланням на код професії - 19.1; №104/А від 15.06.2009 року, згідно з яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 для техніків-дозиметристів відділення радіонуклідної діагностики з посиланням на код професії згідно Списків - 19.1; №179/а від 12.06.2014р., згідно з яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 для техніків-дозиметристів відділення радіонуклідної діагностики з посиланням на код професії згідно Списків - 19.1; № 54 від 12.06.2014 року, згідно яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 для техніків - дозиметристів відділення радіонуклідної діагностики з посиланням на розділ XXII Списку № 1.

Згідно уточнюючої довідки № 20 від 03.02.2020 року, заявниця за період роботи в Подільському регіональному центрі онкології не перебувала у відпустках без збереження заробітної плати.

Таким чином, до пільгового стажу роботи за Списком №1 зараховано наступні періоди роботи заявниці: з 01.07.2005 року по 30.09.2012 року, з 03.10.2012 року по 30.09.2014 року та з 03.10.2014 року по 31.01.2020 року, що фактично становить - 14 років 6 місяців 25 днів.

При цьому, періоди з 01.10.2012 року по 02.10.2012 року та з 01.10.2014 року по 02.10.2014 року неможливо зарахувати до пільгового стажу за Списком №1, з огляду на те, що згідно відомостей персоніфікованого обліку простежується трудова діяльність заявниці за сумісництвом на роботах без шкідливих умов праці без документального підтвердження її зайнятості у вільний від основної роботи час.

Відтак, страховий стаж, обчислений у відповідності до норм чинного законодавства, становить 28 років 03 місяці 22 дні.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положення Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення « від 02.03.2015 року №213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, згідно з п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення « від 02.03.2015 року №213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений пункт «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок було збільшено із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 01.04.1973 по 30.09.1973 року набували право на пенсію по досягненню 48 років 6 місяців.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (Закон №1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII (Закон №2148) який набрав чинності 11.10.2017 року було доповнено текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, ст. 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Так, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції був викладений п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таким чином, вимоги вказаних законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 48 років 6 місяців за ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), колегія суддів вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Так, у вказаних рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно надати перевагу саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

Таке застосування вказаних вище норм права, на думку колегії суддів усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Із матеріалів справи встановлено, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, 31.01.2020, позивачці виповнилось 46 років 6 місяців.

При цьому, ГУ ПФУ у Вінницькій області в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 07.02.2020 №73 зазначило, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 3 місяці 22 дні, в тому числі стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, становить 14 років 6 місяців 25 днів.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про те, що ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції пункту 3 Рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року підлягає застосуванню для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, тоді як позивач на час до 01 квітня 2015 року не набула такого права, працювала по 31.01.2020 року та звернулася за призначенням пенсії після набрання чинності ст.114 Закону України №1058.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що позивач до 01 квітня 2015 року працювала на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 та мала стаж на зазначених роботах не менше 7 років 6 місяців.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачка досягла необхідного віку та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії, що в свою чергу вказує на обгрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення №73 від 07.02.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно п. «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пільгову пенсію по Списку №1 з 31.01.2020 року згідно п. «а» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 2102,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М. Шидловський В.Б.