Справа № 9901/770/18
Суддя: Анцупова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/770/19

Провадження № 11-1265заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Анцупової Т. О.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Яроша Д. В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Цуцкірідзе І. Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (у складі колегії суддів Пасічник С. С., Васильєвої І. А., Усенко Є. А., Хохуляка В. В., Юрченко В. П.),

УСТАНОВИЛА:

Рух справи

1. У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2471/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що оскаржуване рішення ВРП є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки скарга, на підставі якої було розпочато дисциплінарне провадження, містила виключно мотиви незгоди із прийнятим нею судовим рішенням, у зв`язку із чим відповідач ще на початковому етапі повинен був відмовити у відкритті дисциплінарного провадження за такою скаргою на підставі пункту 4 частини першої статті 45 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

На переконання позивачки, органи, які вирішують питання дисциплінарної відповідальності судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність прийнятих суддями рішень. Однак ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ саме за фактичну реалізацію нею своїх дискреційних повноважень при застосуванні статті 75 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Також позивачка вважає, що, звинувачуючи її в порушенні права на справедливий судовий розгляд безстороннім судом, відповідач у жодному зі своїх рішень не вказує, які принципи справедливості та безсторонності були порушені безпосередньо ОСОБА_1 , адже судове рішення, яке було підставою для звернення зі скаргою та відкриття дисциплінарного провадження, приймалось колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Окремо ОСОБА_2 зауважує, що під час розгляду дисциплінарної справи відповідач не встановив вини позивачки при прийнятті колегіального рішення у справі, не визначив її форми (умисної чи грубої недбалості), не зазначив доказів, які б це підтверджували, як і не обґрунтував, у зв`язку із чим ненаведення достатніх мотивів судового рішення дисциплінарний орган розцінив саме як дисциплінарний проступок.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач також не дотримався принципу пропорційності в застосуванні стягнення й допустив порушення строку оприлюднення рішення, що, своєю чергою, позбавило позивачку доступу до інформації та можливості належним чином реалізувати своє право на захист.

3. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

4. Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з тих підстав, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийняте Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18 грудня 2019 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року.

6. Ухвалою від 13 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду призначила розгляд справи в судовому засіданні.

7. 29 січня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

8. 03 вересня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

9.Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 вересня 2020 року зазначену заяву ВРП задовольнила.

10. 08 вересня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від представника позивачки - Кравця Р. Ю. надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з його неможливістю прибути у судове засідання, призначене на 10 вересня 2020 року.

11. 10 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у судовому засіданні протокольною ухвалою відмовила у задоволенні клопотання Кравця Р. Ю. про перенесення розгляду справи, оскільки позивачка з`явилася у судове засідання та наполягала на розгляді справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

12. Указом Президента України від 10 грудня 2001 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Красноперекопського міського суду Автономної Республіки Крим строком на п`ять років, а Указом від 19 лютого 2003 року - переведено в межах п`ятирічного строку на посаду судді Печерського районного суду міста Києва.

13. Постановою Верховної Ради України від 17 травня 2007 року ОСОБА_1 обрано суддею Печерського районного суду міста Києва безстроково, а Постановою від 21 жовтня 2010 року - обрано на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безстроково.

14. 30 травня 2017 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_4 щодо наявності в діях суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 (головуючої) та ОСОБА_5 ознак дисциплінарного проступку. Ця скарга мотивована тим, що вказані судді, постановляючи ухвалу від 25 квітня 2017 року (щодо якої член колегії суддів Єлфімов О. В. виклав окрему думку), порушили принцип справедливості призначення покарання під час розгляду касаційної скарги на процесуальні рішення судів попередніх інстанцій у кримінальному провадженні № 0002285 щодо ОСОБА_6 та незаконно звільнили її від відбування покарання на підставі статті 75 КК України, не зазначивши у своєму рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору, порушивши засади рівності всіх учасників судового процесу та умисно або у зв`язку з очевидною недбалістю допустивши порушення прав людини і основоположних свобод, що є підставою для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

15. Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 19 лютого 2018 року № 526/2дп/15-18 суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді внесення до ВРП подання про звільнення її з посади судді.

У цьому рішенні Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про невиконання суддею ОСОБА_1 вимог статті 442 Кримінального процесуального кодексу України при ухваленні під її головуванням судового рішення у провадженні, де вона була доповідачем, хоч дотримання зазначених положень є гарантією для стороннього спостерігача про розгляд справи судом безсторонньо та об`єктивно; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року не зазначено, які статті закону порушено судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні ОСОБА_6 міри покарання без застосування статті 75 КК України та в чому саме полягають такі порушення, що суттєво впливає на можливість сприйняття суспільством такого рішення та розуміння підстав його прийняття. За позицією Другої Дисциплінарної палати ВРП, істотні порушення суддею ОСОБА_1 норм процесуального права є очевидними, грубими й такими, що свідчать про недотримання права на справедливий судовий розгляд безстороннім судом.

16. 05 червня 2018 року ВРП за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 залишила рішення її Другої Дисциплінарної палати від 19 лютого 2018 року без змін.

Під час прийняття рішення ВРП та її дисциплінарний орган дійшли висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), згідно з яким умисне порушення суддею, що брав участь в ухваленні судового рішення, прав людини і основоположних свобод є підставою для дисциплінарної відповідальності.

17. Зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду, за результатами якого Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 07 лютого 2019 року у справі № 9901/682/18 (провадження № 11-922сап18), якою скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення ВРП від 05 червня 2018 року № 1739/0/15-18 - без змін.

18. У зазначеній постанові від 07 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи зазначене спірне рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення; оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарної відповідальності у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади, а тому дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги (позову) судді ОСОБА_1 .

19. 05 липня 2018 року до ВРП надійшло подання її Другої Дисциплінарної палати про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

20. На підставі цього подання 31 липня 2018 року ВРП прийнято рішення № 2471/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

21. Підставою для такого рішення стало рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 19 лютого 2018 року № 526/2дп/15-18, залишене без змін рішенням ВРП від 05 червня 2018 року № 1739/0/15-18, згідно з якими позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

22. Вважаючи рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2471/0/15-18 протиправним, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.

Оцінка суду першої інстанції

23. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2471/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» є наслідком притягнення її до дисциплінарної відповідальності, тобто реалізації ВРП своїх визначених законом повноважень.

При цьому оскаржуване рішення ухвалене повноважним складом ВРП, підписане усіма членами, що брали участь у його прийнятті, а також містить посилання на визначені законом підстави ухвалення та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

24. Щодо обґрунтованості наведених у спірному рішенні мотивів звільнення позивачки з посади судді суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку як підстави звільнення за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України були перевірені судом та підтвердилися під час розгляду адміністративної справи № 11-922сап18, рішення в якій набрало законної сили. Відповідно ці обставини не потребують доказування у межах справи, яка розглядається.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

25. В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 зазначає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

26. Зокрема, ОСОБА_1 вважає, що відмова в задоволенні позовної заяви здійснена без належної оцінки всіх аргументів учасників, дослідження всіх обставин справи та зазначення мотивів ухвалення відповідного судового рішення.

27.Скаржниця наголошує, що суд першої інстанції не перевірив дотримання ВРП вимог справедливого розгляду справи позивачки, оскільки не врахував того, що:

- відповідачем прийнято протиправне рішення, оскільки скарга, на підставі якої було розпочато дисциплінарне провадження, містила виключно мотиви незгоди із судовим рішенням, а отже, ВРП ще на початковому етапі мала відмовити у відкритті провадження за цією скаргою;

- рішення про звільнення судді з посади за фактичну реалізацію своїх дискреційних повноважень при застосуванні статті 75 КК України є протиправним;

- протиправним є рішення про звільнення судді на підставі інших рішень дисциплінарного провадження, якими нібито встановлено відсутність мотивів у судовому рішенні, тоді як матеріалами судового провадження це спростовується;

- звинувачуючи позивачку в порушенні права на справедливий судовий розгляд безстороннім судом, ВРП в жодному зі своїх рішень не вказує, які принципи справедливості та безсторонності були порушені безпосередньо ОСОБА_1 , що свідчить про протиправність таких звинувачень, а відповідно й рішень, прийнятих на їх основі;

- протиправним є рішення про звільнення судді з посади, оскільки не встановлено вини позивачки під час прийняття колегіального рішення, не зазначено форми вини у вигляді умислу чи грубої недбалості та чим це підтверджується.

28. Окремо скаржниця зауважує, що судом першої інстанції не перевірено дотримання вимог щодо винесення вмотивованого рішення ВРП та не надано оцінки тому факту, що жодна норма законодавства не передбачає право ВРП на винесення «скороченого» рішення в цій категорії, а наявність такого рішення суперечить статті 19 Конституції України.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

Релевантні джерела права

29. Підстави та порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.

30. За правилами статті 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.

31. Одним з видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, який застосовується в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 6 частини першої та пункт 1 частини восьмої статті 109 зазначеного Закону).

32. У силу імперативних положень частини першої статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

33. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

34. Згідно із частиною другою статті 115 Закону № 1402-VIII факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).

35. За правилами частин першої і третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної, зокрема, пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП розглядає на своєму засіданні на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

36. Згідно з пунктом 5.1 глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи ВРП є засідання у пленарному складі.

37. Відповідно до пункту 9.2 глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у її засіданні у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом № 1798-VIII.

38. За змістом частини першої статті 5 і частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість.

39.Згідно із частиною другою статті 57 цього ж Закону рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду, рішення якого переглядається

40. Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача у справі та пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

41. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді було рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 19 лютого 2018 року № 526/2дп/15-18, залишене без змін рішенням ВРП від 05 червня 2018 року № 1739/0/15-18, згідно з якими позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

42. При цьому застосовані у цій справі правові норми свідчать про те, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами № 1402-VIII та № 1798-VIII передбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу. Нормами зазначених вище законів не передбачено права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини під час вирішення питання про звільнення судді з посади.

43. Водночас, як правильно підкреслив суд першої інстанції, позовна заява ОСОБА_1 фактично зводиться до незгоди з дисциплінарним провадженням щодо неї та прийнятими за його результатами рішеннями, втім Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 9901/682/18 (провадження № 11-922сап18) вже надано оцінку правомірності рішення ВРП від 05 червня 2018 року № 1739/0/15-18, яким залишено без змін рішення її Другої Дисциплінарної палати від 19 лютого 2018 року № 526/2дп/15-18 «Про притягнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

44. До того ж, як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла такого висновку. Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді було рішення ВРП від 05 червня 2018 року № 1739/0/15-18, яким залишено без змін рішення її Другої Дисциплінарної палати від 19 лютого 2018 року № 526/2дп/15-18 «Про притягнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». При цьому в оскаржуваному рішенні зазначено, що ВРП при його прийнятті керувалася пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статтею 56 Закону № 1798-VIII та статтею 115 Закону № 1402-VIII.

45. Як установлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, зокрема витягом з протоколу № 53 засідання ВРП від 31 липня 2018 року, у засіданні ВРП брали участь 15 її членів, тобто більшість від її складу; «за» звільнення позивачки проголосували 14 членів ВРП, «проти» - 0, не брали участі у голосуванні - 1.

46. Отже, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду з наявних у справі матеріалів правильно встановив, що рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2471/0/15-18 ухвалено повноважним складом цього органу та підписано всіма його членами, які брали участь у його ухваленні, воно достатньо умотивоване та містить конкретну підставу звільнення позивачки, визначену законом.

47. Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправним і скасування цього рішення.

48.Твердження ОСОБА_1 про невмотивованість рішення ВРП від 31 липня 2018 року № 2471/0/15-18 Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими, оскільки оскаржуване рішення ВРП є результатом притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та фактично є кадровим рішенням. У такому рішенні не оцінюються зміст та характер дисциплінарного проступку. Фактична оцінка вчиненого позивачкою дисциплінарного проступку надавалася ВРП в її рішенні від 05 червня 2018 року № 1739/0/15-18, яким залишено без змін рішення її Другої Дисциплінарної палати від 19 лютого 2018 року № 526/2дп/15-18 «Про притягнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» та яке вже піддавалося судовому контролю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

49. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

50.Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

51.Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки щодо розподілу судових витрат

52.Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

53.Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Князєв

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов В. В. Пророк

М. І. Гриців Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська