Справа № 580/555/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/555/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунку при звільненні зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 інспектора Шполянського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 12887,69 грн за належні до видачі предмети речового майна при звільненні зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 інспектора Шполянського районного сектору з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості повернуто позивачу.

Суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи невиконання умов ухвали про залишення позовної заяви без руху, позов підлягає поверненню на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише 13.01.2020, оскільки з жовтня 2019 року по січень 2020 року перебував за кордоном, отримавши листи відповідача №6.2.-6318/ПВ від 06.09.2019, №6.2.-6388/ПВ від 10.09.2019 та довідку №28 від 23.08.2019 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано адміністративний позов до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунку при звільненні зі служби позивача; стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 12887,69 грн за належні до видачі предмети речового майна при звільненні зі служби.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Підставою для залишення позовної заяви без руху було наступне.

15.01.2018 наказом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 12.01.2018 № 18/ОС-18 позивача звільнено зі служби в Державній кримінально- виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

08.08.2019 позивачем надіслано до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції заяву про виплату компенсації за невидане йому речове майно.

10.09.2019 Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надано відповідь про відсутність коштів і на сьогодні його фінансовим підрозділом розрахунку стосовно грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на суму 12887 гривень 69 копійок з позивачем не проведено.

Таким чином про порушення свого права позивач дізналася 10.09.2019 однак до Черкаського окружного адміністративного суду з даним позовом позивач звернувся лише 12.02.2020, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Таким чином, судом вказано, що зазначені вище недоліки можуть бути усунуті шляхом подання до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

28.02.2020 до суду надійшли матеріали на усунення недоліків у справі № 580/555/20, які включали позовну заяву в новій редакції з відповідними додатками в описовій частині якої зазначено, що строк звернення до суду ним не пропущено.

Враховуючи, що недоліки вищевказаної ухвали не усунуто, позивач у встановлений судом строк не виконав перелічених в ухвалі вимог, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України).

Згідно частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що віднесення справ стосовно невиплати військовослужбовцям, звільненим з військової служби, грошової компенсації за неотримане речове майно, до юрисдикції адміністративних судів робить актуальним питання про строки звернення до суду за захистом цього права, оскільки фактично спір стосується відновлення майнового стану у зв`язку із неотриманням належного їм речового майна під час проходження служби.

Предметом у зазначеній категорії справ, належать, до категорії справ щодо проходження публічної служби, однак безпосередньо стосується порушення майнових прав особи, яке пов`язане зі звільненням з публічної служби.

Належність позивачу права на означене речове майно підтверджується довідкою від 23.08.2019 № 28 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Дана компенсація не входить до складу грошового забезпечення та до виплат, які б належали позивачу при звільненні, та носить одноразовий характер.

Специфічний характер правовідносин у категорії спорів, що розглядаються, у яких на публічно-правовий характер спору накладається майновий аспект, змушує брати до уваги ці особливості при визначенні того, які норми визначають строки звернення до суду для цих справ.

В той же час враховуючи специфіку публічно - правових спорів, для вирішення яких Кодексом адміністративного судочинства України визначені спеціальні строки, то колегія суддів вважає достатнім строком для реалізації позивачем права звернення до суду за захистом порушеного права загальний шестимісячний строк, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №821/2/18.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 04.07.2019 у справі № 821/2/18, про порушення прав позивач повинен був дізнатися з моменту звільнення зі служби 12.01.2018, оскільки зі змісту даної постанови, судом касаційної інстанції зроблено висновок, що грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна не входить до складу грошового забезпечення та до виплат, які б належали позивачу при звільненні, та носить одноразовий характер.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач про наявність у нього порушеного права мав можливість дізнатися після отримання довідки від 23.08.2019 № 28 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу.

Враховуючи, що довідка датована 23.08.2019 та направлена позивачу додатком до листа від 06.09.2019 №6.2.-6318/ПВ, а позов подано до суду першої інстанції 12.02.2020, колегія судді вважає, що адміністративний подано в межах процесуального строку.

Крім того, колегія суддів наголошує, що наявність у позивача майнових прав щодо отримання грошової компенсації визнається відповідачем, однак занадто суворе тлумачення процесуального законодавства в даному конкретному випадку призведе до неможливості відновлення таких прав, з огляду на відсутність можливостей в інший спосіб позивачу захистити свої інтереси.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Колегія суддів зазначає, що помилковий висновок суду першої інстанції про не усунення недоліків позовної заяви без врахування обставин зазначених у позовній заяві позивача (нової редакції), який мав наслідком повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України та прийняття оскаржуваного рішення, фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви постановлена передчасно, тому наявні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 10 .09.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна