Справа № 759/18978/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.

суддів: Пилипенко О.Є., Собків Я.М.

за участю секретаря: Закревської І.Л.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дію, застосування заходів впливу, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

1) визнати незаконною бездіяльність Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві щодо невиконання Постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі №759/15908/18;

2) зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання вищезгаданого рішення Київського апеляційного суду;

3) застосувати до Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві заходи впливу, передбачені ч. 2 ст. 382 КАС України, у вигляді штрафу в розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

4) стягнути витрати на проведення експертного дослідження у сумі 942, 00 грн.

Спершу ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019

року матеріали позовної заяви (скарги) ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві повернуто позивачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 25 жовтня 2019 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згодом рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві щодо невиконання рішення суду, яка полягає у неналежному оформленні відповідних матеріалів, не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю або повернути справу до суду першої інстанції для розгляду в порядку загального провадження. Скаржник наголошує на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Підкреслює, що постанова Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі № 759/15908/18, яка набрала законної сили, є обов`язковою до виконання, проте відповідачем протиправно вимоги даного рішення не виконані.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, закривши провадження у справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що 26 вересня 2018 року о 14 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом - електровелосипедом грузовим «Volta Атлант», номер шасі НОМЕР_1 , по вул.Петрицького, 19-а, в м. Києві, при виїзді від будинку №19-а, не надав перевагу в русі автомобілю «BMW ХЗ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , не був уважним та скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями позивач порушив п.п.10.2, 2.3.6 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с. 27).

Не погоджуючись із вказаними рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року та Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 - скасовано. Ухвалено нову постанову, якою матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №172627 від 26 вересня 2018 року за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 направлено для додаткової перевірки до УПП в м. Києві.

Згодом позивач звернувся до суду з вимогою про виконання Департаментом патрульної поліції УПП в м. Києві рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року. Позивач вважає, що відповідач не виконав вимоги даного рішення, оскільки надав лише рапорт від 21 червня 2019 року за підписом поліцейського роти 5, батальйону № 1 УПП в м. Києві ДПГІ сержанта поліції Шешвердян А.С. Жодної дії щодо допиту свідків, встановлення обставин щодо допущення порушень правил дорожнього руху іншим учасником ДТП ОСОБА_2 , усунення недоліків справи, які викладені в постанові Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року поліцією проведено не було.

Окрім того, як зазначає позивач, відповідач не подав до суду звіт про виконання згаданого вище рішення Київського апеляційного суду, за що на нього необхідно накласти штраф у розмірі передбаченому законодавством.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства, у розумінні ч.І ст.2 КАС України, є, зокрема, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, згідно ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини 1 цієї ж статті визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Проаналізувавши зміст наведених нормативно-правових норм можна зробити висновок, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15 грудня 2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувана шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись чи є у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідне право або охоронюваний законом інтерес. Тобто суд повинен з`ясувати чи є така особа належним позивачем у справі та наявність у неї права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Отже, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як було зазначено вище, за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем, на думку позивача, постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі №759/15908/18. Така думка має право на існування, однак той факт, що позивач вважає бездіяльність відповідача у вигляді невиконання судового рішення протиправною не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17, а також постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15.

Як вже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме Постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у справі №759/15908/18.

Також варто зазначити, що колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з думкою суду першої інстанції, що невиконання суб`єктом владних повноважень рішень судів, постановлених за правилами іншого судочинства, не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Наслідки невиконання суб`єктом владних повноважень відповідних вимог суду, що викладені в проміжному рішенні, повинні знайти своє відображення у остаточному рішенні, тобто у рішенні Святошинського районного суду у справі №759/15908/18, де за наданими Департаментом патрульної поліції в м. Києві документами, правопорушник або буде визнаний винним у скоєнні ДТП, або за відсутністю складу правопорушення справу буде закрито.

Ще варто зазначити, що суд першої інстанції слушно зауважив, що складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, повинні бути предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «...хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід...».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення по суті перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення із наданням оцінки доводам апеляційної скарги щодо суті спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити, оскільки порушений позивачем спір не підлягає судовому розгляду, у зв`язку з чим немає підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження у справі закривається, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, оскільки встановлено, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Згідно п. З ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238. 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції УПП в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дію, застосування заходів впливу - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є.Пилипенко
Я.М.Собків