Справа № 180/871/20
Суддя: Янжула О. С.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 180/871/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули О.С.,

секретар - Котова Н.С.,

за участю: позивача- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області Малоштан Руслана Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н ОВ И В:

16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до поліцейського батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області Малоштан Руслана Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 червня 2020 року приблизно о 01 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Чері амулет» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків на 77 км., був зупинений інспектором №1 батальйону № 1 Малоштан Р.С. , який незрозуміло відрекомендувавшись звинуватив його в тому, що на автомобілі встановлені протитуманні фари не по госту автомобіля, а з порушенням правил 31.4.3 ПДР України, які повинні бути встановлені від краю автомобіля 400 мм. На його вимогу зробити замір, інспектор ніяк не відреагував сказавши, що всі дії він може оскаржити в суді.

Відносно нього було складено постанову, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Під час складення постанови, інспектор поліції не надав йому можливості скористатися допомогою адвоката, чим порушив його право на захист.

З огляду на вищевикладене вважає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є безпідставною, незаконною та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що згідно постанови, винесеної ним, 08.06.2020 року о 01 годині 43 хвилини водій ОСОБА_1 керував транспортерним засобом «CHERY AMULET, д.н.з. НОМЕР_1 , на а/д Київ-Харків, 77 кілометр, на якому було встановлено протитуманну фару з порушенням правил 31.4.3 Правил Дорожнього руху України, чим порушив п. 31.3 ПДР України -керування водієм транспортним засобом, що має несправності світових приладів (темної пори доби) з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється у разі переобладнання стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення за яке ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 340 гривень.

Вважає, що твердження викладені позивачем у позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши у судовому засіданні диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано порушення позивачем вищезазначених вимог ПДР України суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статі 35 Закону України "Про національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема у разі, якщо є очевидні ознаки що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3.а) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Перед виїздом водій зобов`язаний переконатися зовнішнім оглядом у справності систем транспортного засобу від яких залежить безпека руху - гальмової системи, рульового керування, приладів зовнішнього освітлення.

Згідно п. 31.1. ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

За змістом п. 31.4. ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності вимогам: п.31.4.3 а) ПДР України, а саме: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Кількість, розташування, колір, розміщення і режим роботи світлових приладів визначаються державними і міжнародними стандартами та Конвенцією "Про дорожній рух", якими визначено, що на кожному транспортному засобі повинні бути такі освітлювальні прилади: фари дальнього і ближнього світла, покажчики поворотів, габаритні ліхтарі, сигнали гальмування, ліхтар заднього ходу, ліхтар освітлення номерного знаку й світловідбивачі. Допускається додаткове встановлення протитуманних фар, сигналів гальмування, стоянкових вогнів, бічних і передніх світловідбивачів. Тобто ПДР України містять вичерпний перелік додаткових світлових приладів, які додатково можна встановлювати на транспортні засоби. Проте протитуманні фари повинні розміщуватися на висоті не менше 250 мм від поверхні дороги, але не вище фар ближнього світла, симетрично до повздовжньої осі транспортного засобу і не далі 400 мм. від зовнішнього габариту за шириною. Так, як протитуманні ліхтарі встановлюються на певній відстані від габаритних ліхтарів, для уникнення неправильного сприйняття габаритів транспортного засобу протитуманні фари потрібно вмикати одночасно з увімкненням габаритних вогнів і освітленням номерного знаку (ближнім або дальнім світлом фар).

Згідно національного стандарту України ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби", вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання, затвердженого наказом "Держспоживстандарту України від 28 грудня 2010 року № 630, а саме: п.6.1 розділу 6 Вимоги до зовнішніх світлових приладів, пунктом 6.1.1 якого, визначено, шо недозволено змінювати розташування ПЗС, їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.

Частиною 1 статті 121 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Судом встановлено, що відповідачем під час патрулювання, 08.06.2020 року о 01 годині 43 хвилини на а/д Київ-Харків, 77 кілометр, був помічений автомобіль «CHERY AMULET, д.нз. НОМЕР_1 , як впродовж вияснилося під керуванням водія ОСОБА_1 , на якому було встановлено протитуманну фару, з порушенням вимог п. 31.4.3 Правил Дорожнього руху України, чим порушив п. 31.4 ПДР України -керування водієм транспортним засобом, що має несправності світових приладів (темної пори доби) з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється у разі переобладнання стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпПА , за яке передбачена адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Внаслідок чого, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 340 гривень.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч.2, 4 ст.258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Постановою Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року по справі № 203/2730/16-а були роз`яснені аспект щодо законності розглядання поліцейським справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Відтак дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, шо використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-VIII від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІ1 від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так. законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом 596-VIII від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

З вищенаведеного випливає висновок, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-VIII від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно- правовий акт вищої юридичної сили.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, відповідачем, на думку суду, було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства, до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАМ №2651349 від 08.06.2020 року, а також відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП.

Таким чином, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Конституцією України , Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому він діяв в межах правового кола і ним не допущено порушень норм процесуального законодавства.

Посилання позивача на те, що відповідачем не були роз`яснені його права та обов`язки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст.121 КУпАП, знайшло підтвердження під час розгляду справи.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, діяв в межах правового кола і ним не допущено порушень норм процесуального законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Проте позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

В судовому засіданні, після огляду відеоматеріалу, на якому зафіксовано занадто яскраве світло на автомобілі, позивач не надав будь-якого доказу на спростування встановлених обставин, і взагалі жодного доказу на підтвердження своєї позиції останнім не додано ні до позовної заяви ні в судовому засіданні.

Доказом скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано порушення позивачем вищезазначених вимог ПДР України, а саме, що на транспортному засобі, яким керував позивач встановлена протитуманна фара, яка погіршувала видимість транспортного засобу, освітлення дороги та викликала засліплення водіїв зустрічних транспортних засобів. У графі 9, оспорюваної позивачем постанови, інспектором поліції зазначено номер нагрудної камери АІ №-00047, НОМЕР_2 , на якій зафіксовано розгляд справи за правопорушення вчинене ОСОБА_1 .. На відео з нагрудної камери зафіксовано порядок розгляду оскаржуваної постанови. При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Однак скористатися будь-яким правом, позивач відмовився, заявив лише усне клопотання про перенесення розгляду справи, яке поліцейським було відхилене з тих підстав, що розгляд справи проводиться на місці вчинення правопорушення. Отже відповідачем вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані.

За таких обставин, вимоги позивача є необґрунтованими і розцінюються судом, як намагання ухилитись від адміністративної відповідальності, а тому суд вважає за необхідне відмовити йому в задоволенні позову.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

За таких обставин, суд вважає постанову Серії ЕАМ №2651349 від 08.06.2020 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП законною та такою, що не підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд враховує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В даній справі судові витрати складаються із судового збору.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" наведено перелік справ за подання яких судовий збір взагалі не справляється, а ст.5 Закону містить перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду.

Позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову даної категорії до суду та за оскарження рішення суду в судах вищих інстанцій.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області Малоштан Руслана Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанову Серії ЕАМ №2651349 від 08.06.2020 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 15 вересня 2020 року.

Суддя: О. С. Янжула