Справа № 160/7443/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 вересня 2020 року Справа №160/7443/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу та гонорару успіху у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення одноразової грошової допомоги, компенсації вартості за неотримане речове майно, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -
06.07.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 27.07.2020 року, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області по відношенню до ОСОБА_1 , яка виявилася у: 1) невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні; 2) невиплаті компенсації вартості за неотримане речове майно; 3) непроведені повної індексації грошового забезпечення;
- стягнути з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період часу з 02.06.2020 року по день ухвалення рішення у цій справі;
- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області провести індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 та її виплату за період часу з червня 2015 року по грудень 2018 року та з грудня 2019 року по 01.06.2020 року;
- стягнути з Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області різницю між фактично виплаченою та належною до виплати компенсації за невикористану позивачем додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у період 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років у розмірі 14 472, 74 грн.;
- стягнути з Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік у розмірі 8 134,13 грн.
Ухвалою суду від 17.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування.
Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року вказану заяву, задоволено.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення одноразової грошової допомоги, компенсації вартості за неотримане речове майно, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області щодо невиплати у день звільнення одноразової грошової допомоги, компенсації вартості за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, непроведені індексації грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області провести індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 та її виплату за період часу з червня 2015 року по грудень 2018 року та з грудня 2019 року по 01.06.2020 року. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період часу з 02.06.2020 року по день ухвалення рішення у цій справі, тобто по 04.09.2020 року у розмірі 58382,25грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

08.09.2020 року від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та гонорару успіху, в якій позивач просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №160/7443/20 та стягнути з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області понесені ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 16333,33 грн. та гонорару успіху у розмірі 5 838,22 грн.

В обґрунтування своєї заяви позивач надав суду копії: договору № 16/06/20 про надання правової допомоги від 16.06.2020 року, додаткової угоди № 1 від 01.07.2020 року до договору № 16/06/20 про надання правової допомоги від 16.06.2020 року, акту приймання-передачі наданих послуг № 01 від 05.09.2020 року, копії квитанцій про оплату позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16 365,33 грн. та гонорару успіху у розмірі 5849,22 грн., виписки з карткового рахунку адвоката позивача.

Позивач також зазначає, що заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача різниці між фактично виплаченою та належною до виплати компенсації у розмірі 14 472,74 грн і компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік у розмірі 8134,13 грн, в задоволенні яких судом відмовлено, позивачем не оплачувалася та до компенсації з відповідача не заявляється.

Крім того, позивач зазначає, що на момент подання позову - 06.07.2020 року (ціна якого була заявлена орієнтовно 202 054,20 грн.) за відповідачем існувала заборгованість в частині виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 90 056,40 грн., що складає майже половину від заявленої суми. З огляду на те, що зазначена сума була виплачена позивачу 20.07.2020 року - вже після відкриття провадження у цій справі, то на думку позивача, такий платіж слід вважати, як суму виплачену позивачем в межах спору. Зазначене слід враховувати при оцінці розумності понесених позивачем судових витрат та зміни стану речей для позивача, який існував до початку судового процесу у цій справі.

Тому, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню вся сума понесених ним судових витрат.

11.09.2020 року відповідачем до суду надано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу у порядку ч. 6 ст. 134 КАС України.

В обґрунтування клопотання відповідачем зазначено, що при визначенні суми відшкодування на правничу допомогу, має бути проаналізовано критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, відповідач посилається на правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 (суд зазначає, що відповідачем допущено описку у номері справи, а саме зазначено «№810/3806/19», але такий номер справи в Єдиному реєстрі судових рішень, відсутній) та вважає за доцільне застосувати практику зменшення у двадцятип`ятикратному розмірі належну адвокату суму гонорару за надання правничої допомоги, враховуючи судову практику у справі №810/3806/18.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи та надані докази на підтвердження заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

- на професійну правничу допомогу;

- сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

- пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5ст. 134 КАС України).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності дост. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначені такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами ч. 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно дост. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При цьому, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 06.03.2019 року, справа №922/1163/18.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Вирішуючи заяву, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Оцінюючи заявлену суму витрат на надання професійної (правничої допомоги) у сумі 16 333,33 грн., суд виходить з того, що на підтвердження заявленої суми витрат позивача на оплату правничої допомоги його представником надані копії: договору № 16/06/20 про надання правової допомоги від 16.06.2020 року, додаткової угоди № 1 від 01.07.2020 року до договору № 16/06/20 про надання правової допомоги від 16.06.2020 року, акту приймання-передачі наданих послуг № 01 від 05.09.2020 року, копії квитанцій про оплату позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16 365,33 грн. та гонорару успіху у розмірі 5849,22 грн., виписки з карткового рахунку адвоката позивача.

Так, між позивачем та адвокатом Кравчуком Андрієм Сергійовичем було укладено Договір №16/06/20 про надання правової допомоги від 16.06.2020 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту у спорі з Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області з приводу не проведення останнім остаточного і повного розрахунку при звільненні клієнта.

Згідно з п. 4.1 Договору гонорар адвоката за виконання договору, а також порядок та умови його сплати визначаються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Гонорар також може бути визначено безпосередньо в акті наданих послуг.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 01 від 05.09.2020 року, адвокат позивача надав наступні послуги:

- складання адвокатського запиту до Управління СБУ у Дніпропетровській області щодо витребування доказів необхідних для подання позову, тривалістю 60 хвилин, вартістю 1000,00 грн.;

- складання позовної заяви з вимогами до Управління СБУ у Дніпропетровській області (в т.ч. здійснення розрахунків компенсації); оформлення необхідного пакету документів для подання позову до суду через підсистему «Електронний суд», в т.ч. сканування документів та підписання їх КЕП, тривалістю 460 хвилин, вартістю 7666,67 грн.;

- складання адвокатського запиту до Управління СБУ у Дніпропетровській області щодо витребування додаткових доказів (у зв`язку з неповним витягом з наказу) необхідних для правильного вирішення спору, тривалістю 37 хвилин, вартістю 616,67 грн.

- складання клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору та надсилання до суду електронною поштою, в т.ч. сканування документів та підписання їх КЕП, тривалістю 48 хвилин, вартістю 800,00 грн.;

- складання відповіді на відзив відповідача, пошук релевантної судової практики та подання документів через підсистему «Електронний суд», в т.ч. сканування документів та підписання їх КЕП, тривалістю 320 хвилин, вартістю 5 333,33 грн.;

- складання заяви про відмову від позову в частині, подання документів через підсистему «Електронний суд», в т.ч. сканування документів та підписання їх КЕП, тривалістю 55 хвилин, вартістю 916,67 грн.

Загальна вартість наданих послуг склала 16 333,33 грн.

Разом з тим, проаналізувавши подані документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена сума на відшкодування таких витрат, є завищеною з огляду на те, що ця справа віднесена до категорії справ незначної складності, розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, подібні спори на сьогоднішній день є досить поширеними, у зв`язку із чим, сформована чітка судова практика по вирішенню таких спорів.

Крім того, враховуючи предмет спору у справі незначної складності, перелік наданих адвокатом послуг є штучно збільшеним в частині тривалості наданих послуг та відповідно їх вартості.

Так, щодо послуги по складанню позовної заяви та відповіді на відзив, суд враховує предмет спору, віднесення справи до категорії малозначних та зменшує суму з 7666, 67 грн. до 2000,00 грн. та з 5333,33 грн. до 800,00 грн., відповідно; щодо складання адвокатських запитів, суд вважає, що на повторний адвокатський запит час 37 хвилин є досить тривалим, оскільки в адвоката вже був первісний адвокатський запит з такого ж питання. Крім того, вартість адвокатських запитів у розмірі 1616,67 грн. у даній справі суд вважає завищеною, тому слід зменшити її до 700 грн.

Для складання клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, враховуючи підставу звільнення та наявності судової практики з цього питання, суд вважає тривалість складання у 48 хвилин - перебільшеною. Тому слід зменшити суму до 200 грн.

Щодо заяви про відмову від позову, суд вважає за необхідне зменшити суму до 300,00 грн. враховуючи, що справа є малозначною.

Суд критично ставить до доводів позивача що на момент подання позову - 06.07.2020 року (ціна якого була заявлена орієнтовно 202 054,20 грн.) за відповідачем існувала заборгованість в частині виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 90 056,40 грн., та те, що зазначена сума була виплачена позивачу 20.07.2020 року - вже після відкриття провадження у цій справі, то на думку позивача, такий платіж слід вважати, як суму виплачену позивачем в межах спору.

Суд зазначає, що вказана сума була сплачена відповідачем самостійно, позивач скористався своїм правом на надання заяви про відмову від частини позовних вимог, яку було задоволено ухвалою суду від 31.08.2020 року. Провадження в цій частині позовних вимог було закрито, відповідно вказане питання судом не вирішувалося.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо застосування практики зменшення у 25 разів суми стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки у справі №810/3806/18, на яку посилається відповідач, позивачем до компенсації витрат на правничу допомогу заявлялася сума в 63 000,00 грн., предметом розгляду у справі було скасування податкового повідомлення-рішення. Тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо вимоги позивача стягнути витрати за сплачений позивачем адвокату гонорар успіху суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 01.07.2020 року до Договору №16/06/20 про надання правової допомоги від 16.06.2020 року сторони погодили п. 4 Договору № 16/06/20 доповнили пунктом 4.3 та виклали в такій редакції «4.3 У разі задоволення судом позову з вимогами про стягнення коштів на користь клієнта, клієнт зобов`язується не пізніше п`яти днів з дня ухвалення такого рішення суду, не в залежності від набуття ним чинності, сплатити адвокату гонорар успіху у розмірі 10 % від присудження з відповідача суми (без врахування суми судового збору та інших судових витрат).

Суд зазначає, що гонорар успіху адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону, а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

У постанові від 12.06.2018р. у справі №462/9002/14-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення не відноситься до об`єктів цивільних прав, а його прийняття в конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору. На підставі цього, в оспорюваному сторонами договорі про надання юридичних послуг був визнаний недійсним один із його пунктів, який передбачав винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду (гонорар успіху), як "такий, що суперечить основним принципам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства".

Так, що стосується визначеної додаткової винагороди адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є платою за надані послуги у розумінні статей 632, 903 ЦКУ та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а є платою за сам результат - позитивне рішення, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04).

Таким чином, суд дійшов висновку, що сума заявлених позивачем витрат на правничу допомогу не підлягає стягненню у повному обсязі через її не співмірність із виконаною адвокатом роботою у цій справі і вважає справедливою ціною за надані послуги у цьому спорі буде 4000,00 грн., у зв`язку із чим, заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 143, ч. ч. 3, 8 ст. 243, ст. 250, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу та гонорару успіху у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення одноразової грошової допомоги, компенсації вартості за неотримане речове майно, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні -задовольнити частково.

Стягнути з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з професійної правничої допомоги у сумі 4000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Копію додаткового рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст додаткового рішення суду складений 14.09.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька