Справа № 640/3755/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3755/20 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від апелянта - Кіцелюк Ю.Ю.,

від позивача - адвокат Гаврилюк М.Д.,

від відповідача - Кіцелюк Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Краш» до Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування розпорядження, за апеляційною скаргою Управління з питань реклами виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Краш» (далі - позивач, ТОВ «РА «Краш») звернулось у суд з позовом до Виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, КМДА) про визнання незаконним та скасування розпорядження від 26 грудня 2017 року №1689 «Про затвердження Схем розміщення наземних рекламних засобів по всій території міста Києва».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

01 квітня 2020 року ТОВ «РА «Краш» подало заяву про забезпечення позову шляхом заборони Управлінню з питань реклами КМДА та Комунальному підприємству КМДА «Київреклама» до набрання рішенням у справі законної сили, здійснювати будь-які дії, спрямовані на демонтаж наступних не демонтованих на час подання позову рекламних засобів, розміщених ТОВ «РА «Краш»:

1. м. Київ, Шевченківський р-н, просп. Перемоги, 25 (дозвіл №02497-03) (пункт 6 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

2. м. Київ, Деснянський р-н, вул. Закревського Миколи, 2-А (дозвіл №08291-05-П- 1) (пункт 86 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

3. м. Київ, Деснянський р-н, просп. Броварський з`їзд з вул. Червоногвардійська (дозвіл №08460-05-П-1) (пункт 87 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

4. м. Київ, Деснянський р-н, вул. Сабурова, 9/61 / просп. Маяковськокого (дозвіл № 07043-04-П-1) (пункт 89 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

5. м. Київ, Солом`янський р-н, вул. Гетьмана Вадима /пров. Індустріальний (дозвіл №17793-07) (пункт 97 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

6. м. Київ, Дніпровський р-н, бульв. Перова, 22 /на розі з вул. Петра Запорожця (дозвіл №08515-05-П-1) (пункт 105 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

7. м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Овруцька, 23 (Дозвіл №26237-10-П-1) (пункт 110 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

8. м. Київ, Голосіївський р-н., Столичне шосе урочище Бичек праворуч (другий) (дозвіл №25794-10-П-1) (пункт 117 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

9. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе урочище Бичек ліворуч (перший) (дозвіл №25790-10-П-1) (пункт 125 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

10. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе урочище Бичек праворуч (третій) (дозвіл № 25791-10-П-1), (пункт 126 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

11. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе урочище Бичек ліворуч (другий) (дозвіл № 25792-10-П-1) (пункт 127 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

12. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе урочище Бичек праворуч (перший) (дозвіл № 25795-10-П-1) (пункт 133 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

13. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе, 64, (дозвіл №25796-10-П-1) (пункт 134 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

14. м. Київ, Оболонський р-н, вул. Малиновського, 27/23 (пл. Сантьяго-де-Чілі) (дозвіл №07388-04-П-1) (пункт 137 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

15. м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Довженка Олександра/вул. Дегтярівська (дозвіл № 03009-04-3M-1) (пункт 168 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

16. м. Київ, Шевченківський р-н, просп. Перемоги, 14 на розв`язці з просп. Повітрофлотським та вул. Косюра (дозвіл №02970-04-ЗМ-1) (пункт 171 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

17. м. Київ, Деснянський р-н, вул. Закревського Миколи, 25/1/вул. Драйзера (дозвіл № 07387-04-П-1) (пункт 172 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

18. м. Київ, Оболонський р-н, просп.Оболонський,40 (дозвіл №08354-05-П-1) (пункт 173 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

19. м. Київ, Подільський р-н, вул. маршала Гречка, 8 /напроти будинку/ (дозвіл №09335- 05) (пункт 176 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

20. м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Рибалка, 1 (дозвіл №12919-06) (пункт 183 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

21. м. Київ, Деснянський р-н, просп. генерала Ватуніна/ел. оп. N271 (дозвіл №08341-05- П-1) (пункт 184 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

22. м. Київ, Деснянський р-н, просп. генерала Ватутіна Московський міст (ел. опора N21) (дозвіл №03161 -04-ЗМ-1) (пункт 189 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

23. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе (150 м до - повороту на просп. Науки) (дозвіл № 13107-06-П-1) (пункт 190 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

24. м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Будівельників/вул. Малишка, 110 м. від Броварського проспекту (дозвіл №17762-07) (пункт 193 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

25. м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Будівельників/вул.Малишка, 120м. до Броварського проспекту (дозвіл №25803-10-П-1) (пункт 195 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

26. м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Миропільська, 35/ зі сторони буд.31 (дозвіл №08286- 05-П-1) (пункт 206 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

27. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе (напроти АЗС «Укрнафта») дозвіл №49814-15 (пункт 233 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року);

28. м. Київ, Голосіївський р-н, Столичне шосе (ст. м. Видубичі) (дозвіл №52187-15) (пункт 340 додатка до наказа №267 від 21 березня 2018 року).

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову ТОВ «РА «Краш» зазначає, що на підставі оскаржуваного розпорядження Управлінням з питань реклами КМДА видано накази про демонтаж розміщених позивачем на підставі раніше отриманих дозволів рекламних засобів. Станом на час подання позову частина рекламних засобів демонтована. Наведене, на переконання позивача, свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Дії по демонтажу призводять до значних фінансових втрат та втрати можливості використання місць їх розміщення в майбутньому, оскільки дозволи на вказані місця розміщення рекламних засобів можуть бути надані іншим особам, учасникам ринка розміщення рекламних засобів у місті Києві. Зазначене суттєво утруднить відновлення прав позивача з метою захисту яких подано позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Управління з питань реклами КМДА подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «РА «Краш» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом не надана правова оцінка тому факту, що на момент подання відповідного позову до суду строк дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами закінчився. До того ж, демонтаж рекламних засобів не призводить до зміни його власника, а тому позивач має право на повернення демонтованих засобів після звернення до дозвільного органа. Наведене, на переконання Управління з питань реклами КМДА, свідчить про безпідставність тверджень позивача про завдання йому матеріальної шкоди внаслідок проведення демонтажа рекламних засобів.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що ТОВ «РА «Краш» отримало дозволи на розміщення вищезазначених рекламних засобів.

26 грудня 2017 року відповідач прийняв розпорядження №1689 «Про затвердження Схем розміщення наземних рекламних засобів по всій території міста Києва».

Листом від 23 лютого 2018 року Управління з питань реклами КМДА повідомило позивача про недійсність дозволів на розміщення рекламних засобів у зв`язку з прийняттям зазначеного розпорядження та необхідність проведення їх демонтажа.

Уважаючи, що розпорядження прийнято відповідачем із порушенням вимог нормативно-правових актів, ТОВ «РА «Краш» звернулось з відповідним позовом до суду.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам до ухвалення рішення в даній праві та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, в разі не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 17 червня 2020 року №380/930/20.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ТОВ «РА «Краш» зазначає, що небезпеку своїм правам убачає, зокрема, у неможливості здійснення господарської діяльності, основним видом якої є надання рекламних послуг.

Колегія суддів уважає такий аргумент обґрунтованим з урахуванням розумності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

До того ж, вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову є збалансованими інтересам сторін, оскільки залишення рекламних конструкцій до розгляду справи по суті в місцях розміщення не спричиняє ніякої шкоди територіальній громаді міста Києва. Натомість, демонтаж матиме наслідком неможливість здійснення позивачем господарської діяльності, що призведе до припинення сплати податків і зборів, у тому числі до місцевого бюджету, тобто зменшення надходжень до такого бюджету, що, напроти, спричинить шкоду інтересам мешканців міста.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а ухвала суду першої інстанції - законною.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління з питань реклами виконавчого органа Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 10 вересня 2020 року.)