Справа № 620/1484/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1484/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 03 червня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати п. 2.2. наказу прокурора Чернігівської області № 75к від 25.03.2020 "Про преміювання";

- стягнути з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 , ту суму заробітної плати, на яку вона була зменшена внаслідок зменшення на 10% розміру премії за березень 2020 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають обставинам справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що ним не оспорюється факт того, що преміювання працівників прокуратури є правом, а не обов`язком керівника прокуратури. Натомість, підставою для звернення до суду стало порушення процедури вирішення питання про зменшення розміру премії.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом прокурора Чернігівської області №620-к від 14.12.2015 "Про призначення ОСОБА_1 " призначений на посаду прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області.

Відповідно до допущених порушень при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001537 від 08.12.2018, що призвело до закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, які не підлягають поновленню, рапортом керівника Ніжинської місцевої прокуратури Герасименка П.В. від 17.03.2020 на ім`я прокурора області внесено пропозицію щодо зменшення розміру премії за березень 2020 року на 10%.

Наказом прокурора Чернігівської області від 25 березня 2020 №75к "Про преміювання" наказано виходячи з особистого вкладу в загальні результати роботи, виплатити премію за березень 2020 року у розмірі 67,5 % ОСОБА_1 - прокурору Ніжинської місцевої прокуратури.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що преміювання працівників прокуратури є правом керівника, а не його обов`язком. Розмір премій установлюється для кожної особи в індивідуальному порядку, виходячи з рівня виконання нею службових обов`язків та дотримання трудової дисципліни.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» Кабінетом Міністрів України визначаються умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету.

31 травня 2012 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», підпунктом 2 пункту 2 якої керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні.

Наказом Генерального прокурора України від 09 серпня 2018 року № 234, затверджено Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Згідно п. 3 розділу І вищевказаного Положення, премії виплачуються працівникам та членам Комісії на підставі наказів Генеральної прокуратури України, керівників регіональних прокуратур, ректора Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Тобто, право працівника на отримання премії у конкретно визначеному розмірі, виникає саме після визначення розміру премії та видачі відповідного наказу керівником установи саме за результатами роботи за конкретний період (за його підсумками).

Згідно з пунктом 2 розділу І Положення №234 преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.

Відповідно до пункту 6 розділу І Положення № 234 у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Положення №234 в разі неналежного виконання працівниками, членами Комісії службових обов`язків, що зумовлює невиплату премії або її виплату в меншому розмірі, перший заступник та заступники Генерального прокурора, керівники самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, Національної академії прокуратури України, а також голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівники місцевих прокуратур складають рапорти з обґрунтуванням підстав та відсотка, на який пропонується зменшити розмір премії. Рапорт про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі погоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України і до 18 числа кожного місяця передається до кадрового підрозділу. Мотивовані пропозиції про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі доводяться до відома працівників відповідної прокуратури, Національної академії прокуратури України, членів Комісії.

Таким чином, з аналізу норм вказаного Положення слідує, що премія прокурору регіональної прокуратури виплачується в меншому розмірі чи не виплачується у випадку, якщо за результатами об`єктивної оцінки роботи працівника та його особистого внеску в загальні результати роботи буде встановлено неналежне виконання прокурором службових обов`язків, несвоєчасне або неякісне виконання ним завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни.

За змістом рапорта керівника Ніжинської місцевої прокуратури Герасименка П.В. від 17.03.2020 позивачем допущено порушення при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001537 від 08.12.2018, що призвело до закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, які не підлягають поновленню.

Тобто, рішення прийнято керівником прокуратури на підставі обґрунтованого рапорту про зменшення розміру премії, який було доведено до відома позивача.

Водночас, апелянтом не наведено належних аргументів та не надано належних доказів щодо виконання в березня 2020 року особистого вкладу в загальні результати роботи, які б свідчили про очевидно необґрунтовану виплату йому премії в меншому розмірі за вказаний період.

А тому, враховуючи наявність рапорта керівника Ніжинської місцевої прокуратури Герасименка П.В. від 17.03.2020 та дискреційних повноважень у керівника прокуратури на самостійне встановлення розміру премії, з урахуванням наявних зауважень на роботу позивача, колегія суддів вважає, що підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача та стягнення неотриманої премії, відсутні.

Колегія суддів зауважує, що преміювання працівників прокуратури є правом керівника органу прокуратури, яке він реалізовує на власний розсуд з врахуванням особистого вкладу працівника в загальні результати роботи та в межах затвердженого фонду оплати праці.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення заробітної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна