Справа № 753/17782/19
Суддя: Трусова Т. О.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/27/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Москаленко А.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - інспектор батальйону № 2 роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Марченко Олександр Сергійович,

третя особа - Департамент патрульної поліції,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

09.09.2019 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови інспектора батальйону № 2 роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Марченка Олександра Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1464687 від 28.08.2019 за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України).

Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувана постанова винесена при відсутності доказів вчинення ним правопорушення та без дотримання процедури, визначеної статтями 245, 268, 283 КпАП України. Вказав, що він не порушував правила дорожнього руху і доказів протилежного йому не було пред`явлено, а відповідач здійснив розгляд справи з позбавленням його гарантованих правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: без повідомлення його про розгляд адміністративної справи, час і місце її розгляду та особу, яка буде розглядати справу; без його присутності; без повідомлення про його права та обов`язки; без дослідження та ознайомлення його з доказами правопорушення; без зазначення в оскаржуваній постанові доказів-відеозаписів порушення ПДР; без надання можливості надати письмові пояснення; без надання можливості користуватися юридичною допомогою адвоката; без вручення постанови про накладення адміністративного стягнення на місці зупинки.

У позовній заяві позивач клопотав про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, проте за результатами вивчення матеріалів справи судом не встановлено пропущення визначеного частиною другою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) десятиденного строку звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою від 20.09.2019 суд залишив позов без руху з підстав недодержання при поданні позовної заяви вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

06.02.2020 позивач подав заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 06.02.2020 суд відкрив провадження у справі, залучив до участі у ній в якості третьої особи Департамент патрульної поліції та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 18.05.2020.

18.05.2020 у зв`язку з неявкою учасників справи суд відклав розгляд справи на 29.07.2020.

В судове засідання 29.07.2020 учасники справи повторно не з`явилися без повідомлення причин неявки.

Від відповідача надійшов відзив із запереченнями на позовну заяву, які обґрунтовані такими обставинами. Відповідно до пункту 9.2.б. ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Частиною 2 статті 122 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал світлофора у вигляді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В даному випадку екіпажем поліції під час виконання службових обов`язків було помічено автомобіль Ауді, н.з. НОМЕР_1 , який під час зміни напрямку руху не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, за що і був зупинений працівниками поліції. Інспектор підійшов до водія, назвав своє прізвище, ім`я, посаду, спеціальне звання та проінформував водія про причину зупинення транспортного засобу. В подальшому відповідач, керуючись статтями 268, 278, 279 КпАП України та пунктом 9 Розділу ІІІ Інструкції, роз`яснив позивачу його права і обов`язки, суть порушення, здійснив дослідження та оцінку доказів, а саме: усних пояснень позивача та зафіксований приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000701) факт порушенням ним ПДР, після чого повідомив позивача про прийняте рішення та виніс постанову. Отже відповідачем було розпочато розгляд справи одразу після представлення, в процесі розгляду справи жодних клопотань та письмових пояснень від позивача не надходило, а відтак відповідач розглянув справу з дотриманням вимог закону, постанову було винесено в присутності позивача, постанову було надано позивачу для ознайомлення та підписання.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.

Постановою серії ЕАВ № 1464687 від 28.08.2019 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

У постанові зазначено, що 28.08.2019 о 10-11 год. у м. Києві на вул. Чигоріна, 61 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ауді, н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим показником повороту відповідного значення, чим порушив пункт 9.2.б. ПДР України.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 цього Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у випадку порушення водієм правил дорожнього руху поліцейський має право зупинити транспортний засіб та вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина 1 статті 9 КпАП України).

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом б) пункту 9.2. ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Положеннями частини 2 статті 122 КпАП України встановлена адміністративна відповідальність за порушення низки правил дорожнього руху, в тому числі і за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Санкція цієї норми (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачала штраф у розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, які накладались за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (стаття 27-1 КпАП України).

Відповідно до статті 222 КпАП України розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, частиною 2 статті 122 цього Кодексу, віднесено до компетенції органів Національної поліції, діяти від імені яких мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Оскільки відповідач є працівником підрозділу Національної поліціїі має спеціальне звання «старший лейтенант поліції», він є особою, уповноваженою на розгляд вказаної справи.

Стаття 258 КпАП України (в редакції Закону № 596-VIII від 14.07.2015) передбачає, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення.

Ствердження позивача про те, що розгляд справи було здійснено без його присутності та йому не було надано постанову про накладення адміністративного стягнення на місці зупинки, спростовується ним же наданим примірником постанови, у якій міститься вказівка на те, що ОСОБА_1 відмовився ставити у ній свій підпис.

За формою оскаржувана постанова повністю відповідає бланку постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, який затверджений наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», а відтак є необґрунтованими і доводи позивача про те, що йому не були відомі права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Щодо доводів позивача про ненадання йому можливості скористатися юридичною допомогою адвоката, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених законодавчих положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція частини 2 статті 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, а позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення шляхом подання позову до суду. Відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Слід також зазначити, що позивач жодним чином не був обмежений в отриманні правової допомоги на місці розгляду справи у будь-який спосіб (в тому числі і в телефонному режимі) і на конкретні обставини, які б свідчили про те, що йому у цьому учинялися якісь перешкоди, він не посилається.

Водночас суд визнає обґрунтованими доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним правопорушення.

Так, стаття 251 цього Кодексу визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписом частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення, жодних інших доказів його винуватості у ній не зазначено і доказів, які б спростовували наведені у позовній заяві ствердження позивача про те, що вимоги підпункту б) пункту 9.2. ПДР України він не порушував, відповідачем не надано.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КпАП України та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вимоги позивача про визнання постанови протиправною не ґрунтується на законі, оскільки, як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 по справі № 640/6550/15-а, задоволення позову в цій частині не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача і не відповідає завданням адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-9, 77, 20, 73-78, 90, 121, 241, 242, 243, 244, 246, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора батальйону № 2 роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Марченка Олександра Сергійовича серії ЕАВ № 1464687 від 28 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: