Справа № 640/14582/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Київ № 640/14582/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Міністерства оборони України

до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби)

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києв звернулось Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) з позовом до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби) (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №59118043) від 11.06.2020 про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 10200,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №0640/4207/18, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою ОГД повторно розглянуто пакет документів ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (протокол № 62 від 24.05.2019). При цьому, у даному протоколі вказані інші підстави для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , зокрема, те, що заявником не подано документа що свідчить про причини та обставини отриманого ним поранення. Таким чином, на переконання Міністерства оборони України, 24.05.2019 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №0640/4207/18 було фактично виконано у повному обсязі та у відповідності з вимогами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку № 975, та наказу Міноборони № 530 та Порядку, затвердженому Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975. Таким чином, підстави для застосування до позивача штрафу за невиконання рішення у справі №0640/4207/18 - відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2020 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження) та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі на подання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України рішення суду державним виконавцем 13.05.2020 винесено постанову про накладення штрафу на Позивача у розмірі 5100 грн., яка у суді не оскаржувалась та не є скасованою. Згідно із частиною 2 статті 75 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Оскільки станом на 11.06.2020 рішення суду боржником не виконано без поважних причин, 11.06.2020 державним виконавцем було винесено постанову про повторне накладення штрафу на позивача у розмірі 10 200,00 грн.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №0640/4207/18 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності з 17.11.2017 внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене пунктом 6 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційним сум від 22.06.2018 №65.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням з 17 листопада 2017 року ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, після звільнення з військової служби, у розмірі та в порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року викладено у наступній редакції:

"Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975".

Зазначене рішення набрало законної сили 27.02.2019.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП №59118043 з примусового виконання виконавчого листа №0640/4207/18, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 25.04.2019 про зобов`язання вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

У зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України рішення суду державним виконавцем 13.05.2020 винесено постанову про накладення штрафу на Позивача у розмірі 5100 грн.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.05.2019 №62, на виконання рішення суду в адміністративній справі №240/4207/18, Житомирського окружного адміністративного суду та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду комісією було скасовано п.6 протоколу засідання комісії Міністерства оборони від 22.06.2018 та відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якого 05.12.1987 звільнено з строкової військової служби та 15.03.2017 встановлено 2 групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

11.06.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 10 200,00 грн. у зв`язку із невиконанням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 справі №0640/4207/18.

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача про накладення штрафу в розмірі 10 200, 00 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом №1576 2019 року по справі №0640/4207/18 було встановлено спосіб виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019, а саме зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Вказаний виконавчий лист відтворює абзац 5 резолютивної частини постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 по справі №0640/4207/18.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.05.2019 №62, на виконання рішення суду в адміністративній справі №240/4207/18, Житомирського окружного адміністративного суду та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду комісією було скасовано п.6 протоколу засідання комісії Міністерства оборони від 22.06.2018 та відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якого 05.12.1987 звільнено з строкової військової служби та 15.03.2017 встановлено 2 групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Підставою для відмови зазначено, що інвалідність позивачу встановлено понад 3-місячний термін після звільнення зі служби та відсутність документа, що свідчить про причини та обставини поранення.

Разом з тим, ретельно дослідивши зміст рішення Житомирського окружного адміністративного суду та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, суд встановив, що у мотивувальних частинах вказаних судових рішень зазначено, що суди дійшли висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку №975.

Застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язуються не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що розмір грошової допомоги, який повинен бути призначений та виплачений позивачу визначений пп. б п.1 ст.16-2 Закону №2011 -XII у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року.

При цьому, у контексті наведених обставин суд наголосив, що Міністерство оборони України, як головний розпорядник коштів, має розглядати та, відповідно до унормованого порядку прийняти рішення про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України, Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

В обґрунтування своєї позиції щодо виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №0640/4207/18 в повному обсязі, позивач посилається на протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.05.2019 №62, який за його твердженням, свідчить про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку скасувати спірну постанову про накладення штрафу.

Дослідивши вказаний протокол, суд зазначає, що він дійсно стосується результатів розгляду питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, водночас, суд звертає увагу, що при прийнятті рішення, оформленого протоколом №62 позивач повинен був врахувати висновки суду апеляційної інстанції, чого останнім зроблено не було та фактично не виконано рішення суду належним чином, а вчинено дії, спрямовані на його виконання на власний розсуд.

З наведеного вбачається, що під час прийняття рішення, оформленого протоколом №62 від 24.05.2019 відповідачем фактично було відмовлено у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та не враховано висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду, наведені у мотивувальній частині постанови, під час прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Доказів прийняття Міністерством оборони України рішення на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №0640/4207/18 з урахуванням всіх її висновків матеріали адміністративної справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 по справі №0640/4207/18 залишається не виконаною.

Інших доказів на підтвердження виконання судового рішення позивач суду не надав.

Отже, враховуючи, що позивачем не було виконано постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 по справі №0640/4207/18 належним чином, а саме з урахуванням висновків суду, Окружний адміністративний суд м. Києва приходить до висновку, що відповідачем правомірно накладено на Міністерство оборони України штраф згідно постанови від 11.06.2020.

Суд звертає увагу на пунк 7 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи, відповідно до якого судове рішення є актом правосуддя, який повинен свідчити про реалізацію конституційних принципів та утвердження верховенства права. Метою судового рішення є не тільки вирішення певного спору через надання сторонам юридичної визначеності, а часто також установлення судової практики, яка може попередити виникнення інших спорів та забезпечити суспільну гармонію.

Зважаючи на те, що невиконання позивачем постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 по справі №0640/4207/18 фактично триває з 2019 року, суд дійшов висновку про те, що позивач ухиляється від виконання судового рішення, а тому повинен нести відповідальність за його невиконання, встановлену законом. Відтак, оскаржувана постанова державного виконавця про накладення штрафу від 11.06.2020 є законною та не підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесеної в рамках виконавчого провадження (ВП №59118043) від 11.06.2020 про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 10200,00 грн., відповідність якої вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи.

З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа