Справа № 300/1419/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2020 р. справа № 300/1419/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
за участю: секретаря судового засідання: Маковійчук С.М.,
представника позивача Іванчук Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.05.2020 про стягнення виконавчого збору в межах ВП 53753284, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , боржник) 24.06.2020 звернувся в суд з адміністративним позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (надалі по тексту також відповідач, орган державної виконавчої служби, державний виконавець) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.05.2020 ВП№53753284 про стягнення виконавчого збору в розмірі 4663,29 долари США та 401,94 гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що державним виконавцем відповідача 14.05.2020 протиправно винесено постанову №53753284 про стягнення виконавчого збору, оскільки в порушення ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» така своєчасно не винесена, так як повинна була бути постановлена одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження, а саме 08.05.2017. Зазначив, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. При цьому, виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, однак, в даному випадку, державним виконавцем жодних дій спрямованих на стягнення з позивача як боржника будь-яких сум не вчинено, суму боргу за виконавчим листом № 2/0343/879/15 у примусовому порядку не стягнуто, відтак у державного виконавця не було підстав до стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який зазначений у спірній постанові.
Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 вважає що постанову від 14.05.2020 ВП№53613896 про стягнення виконавчого збору в розмірі 4663,29 долари США та 401,94 гривень такою, що підлягає визнанню протиправною та скасуванню, у зв`язку із чим, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених судом недоліків (а.с.18-22).
14.07.2020 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто шляхом подання заяви про поновлення строку оскарження постанови, квитанції про доплату судового збору та визначення належного суб`єктного складу учасників справи, у зв`язку чим ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження згідно із правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 23.07.2020 о 14:00. Також, вказаною ухвалою витребувано у відповідача:
- копії всіх матеріалів (сторінок, аркушів, листів, документів тощо) виконавчого провадження №53753284, а у судове засідання надати оригінал такого виконавчого провадження;
- докази проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №2/0343/879/15 від 16.03.2016;
- докази стягнення з боржника на користь стягувача заборгованості за виконавчим листом № 2/0343/879/15 від 16.03.2017 виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області із зазначенням сум в межах ВП 53753284
- докази вручення оскаржуваної постанови від 14.05.2020 про стягнення виконавчого збору в межах ВП 53753284, за наявності. Зобов`язано відповідача, серед іншого, подати в суд письмове пояснення щодо дотримання/порушення ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" щодо обов`язку державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору в межах ВП 53753284 одночасно(а.с.37-38).
Представником відповідача 23.07.2020 подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із перебуванням старшого державного виконавця Владиш І.В., у якої на виконанні перебуває виконавче провадження № 53753284, у щорічній основній відпустці з 15.07.2020 по 13.08.2020, на підтвердження чого надано копію відповідного наказу від 07.07.2020 № 2081/В(а.с.46-47).
У судовому засіданні, призначеному на 23.07.2020 суд, розглянувши подане представником відповідача клопотання про перенесення розгляду справи, з урахуванням відсутності заперечень представника позивача, ухвалив клопотання представника відповідача задовольнити та відкласти розгляд справи на 08.09.2020 о 10:00 год.
У період з 03.08.2020 по 04.09.2020 суддя Микитин Н.М. перебувала відпустці.
Враховуючи наведені обставини та доводи, представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
На виконання вимог резолютивної частини ухвали суду про відкриття провадження, представником відповідача не подано до суду жодних витребуваних доказів та матеріалів виконавчого провадження №53753284.
У судовому засіданні 08.09.2020 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме інформацію про виконавче провадження від 04.08.2020 з Єдиного реєстру виконавчих проваджень та постанови прийняті державним виконавцем у ВП № 53753284 отримані з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.
На стадії дослідження доказів у справі в судовому засіданні 08.09.2020 судом оголошено перерву до 11.09.2020 10:00.
Представник позивача у судовому засіданні 11.09.2020 позовні вимоги підтримала, у повному обсязі, просила позов задовольнити. Звернула увагу суду на те, що 03.09.2020 стягувачем ТОВ «ФК`Укрфінстандарт» направлено відповідачу заяву про повернення виконавчого документа без виконання від 17.06.2020, однак виконавче провадження №53753284 не закінчено.
Представник відповідача, повідомлений належно про дату та час проведення судового засідання, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши подані суду письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.
06.06.2017 старшим державним виконавцем Владиш І.В. винесено постанову про арешт майна боржника(а.с.68-69).
27.12.2019 з ОСОБА_1 , як боржника, стягнуто витрати виконавчого провадження в розмірі 51 гривень, про що винесено відповідачем постанову ВП № 53753284(а.с.70-71).
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2019 за №4053/5 "Про відділи державної виконавчої служби", постановою від 16.01.2020 виконавчий документ виконавчий лист №2/0343/879/15 виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області 16.03.2016 передано до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.72-73).
Надалі, 20.01.2020 старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владиш І.В. винесено постанову №53753284 про прийняття виконавчого провадження (а.с.74-75).
Того ж дня, державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 4663,29 долари США та 401,94 гривню, в межах виконавчого провадження №53753284 з виконання виконавчого листа Долинського районного суду Івано-Франківської області №2/0343/879/15 від 16.03.2016 (а.с.78).
Позивач, вважаючи дії державного виконавця відповідача протиправними, а винесену постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 4663,29 долари США та 401,94 гривню незаконною, з метою її скасування та захисту своїх порушених прав звернувся із даним позовом до суду.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі по тексту також - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII у редакції від 17.02.2017 чинній, на момент відкриття виконавчого провадження №53753284, встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин 1, 5 статті 26 цього ж Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (частина 1 статті 28 Закону №1404-VIIІ).
Абзацом 2 частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Суд зазначає, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2017 № 53573284 не зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору. Однак, позивач не скористався правом оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження в частині не стягнення виконавчого збору.
Згідно із приписами частин 1, 2 статті 27 Закону №1404-VIII у редакції від 17.02.2017 чинній, на момент відкриття виконавчого провадження №53573284, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Водночас, частиною 2 статті 27 Закону №1404-VIII у редакції від 18.04.2020 чинній, на момент винесення оскарженої постанови від 14.05.2020 про стягнення виконавчого збору, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відтак, відповідач при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору 14.05.2020 підставно керувався чинною на дату винесення оскарженої постанови нормою ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII у редакції від 18.04.2020 при розрахунку суми виконавчого збору, оскільки, розрахована державним виконавцем відповідача сума виконавчого збору, відповідно до вищенаведеної норми становить відповідне відсоткове значення (10%) із суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Зі змісту наведених правових норм Закону №1404-VIII у редакціях, чинних як на момент відкриття виконавчого провадження так і на час винесення оскаржених постанов, вбачається, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови.
При цьому, відповідно до положення ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII у редакції чинній на дату винесення оскаржуваної постанови (від 18.04.2020) законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Статтею 10 Закону №1404-VIII встановлено перелік заходів примусового виконання рішень, до яких віднесено: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Матеріали справи вказують на винесення відповідачем постанови про арешт коштів божника від 06.06.2017, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на фактичне стягнення заборгованості з позивача.
Крім зазначеного, оцінюючи доводи позивача стосовно порушення відповідачем ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо обов`язку державного виконавця одночасно з постановою про відкриття провадження у справ винести постанову про стягнення виконавчого збору, суд зважає на наступне.
Згідно із приписами частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII у редакції від 17.02.2017 чинній, на момент відкриття виконавчого провадження №53573284, виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
В подальшому, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2017, частину четверту статті 27 Закону №1404-VIII викладено у редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, що набрав чинності з 28.08.2018, яка діє по теперішній час, та зазначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відтак, суд вважає безпідставним посилання сторони позивача на незастосування відповідачем вказаної норми, оскільки остання її редакція, якою обґрунтовано заявлені вимоги, не була чинною станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 08.05.2017.
Суд, при вирішенні справи, керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу, з огляду на які зазначає наступне.
Слід зазначити, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору містить посилання на норми статті 40 Закону України №1404-VIII.
За приписами статті 40 Закону України №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, положення статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" чітко регламентує порядок винесення постанов про стягнення виконавчого збору, у випадку закінчення виконавчого провадження, зокрема, така постанова вказує на строк винесення постанови про стягнення виконавчого збору - не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження.
Однак, відповідачем не надано доказів закінчення виконавчого провадження № 53753284, натомість інформація про виконавче провадження з Єдиного реєстру виконавчих проваджень станом на 04.08.2020 свідчить про те, що виконавче провадження триває. Отже, відповідач, 14.05.2020, виносячи постанову про стягнення виконавчого збору не вирішував питання закінчення виконавчого провадження, що унеможливлює, у даному випадку, застосування ним статті 40 Закону України №1404-VIII. Відтак, порядок та строки винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідачем порушено.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, яка підлягає скасуванню.
За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови у порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання рішення протиправним та його скасування.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Учасниками справи не подано до суду доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1246 (одна тисяча двісті сорок шість) гривень 68 копійок.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250, 255, 271, 272, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Владиш Ірини Василівни від 14.05.2020 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 4663,29 доларів США та 401,94 гривню у виконавчому провадженні № 53753284.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (ідентифікаційний код юридичної особи 35009269) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1246 (одна тисяча двісті сорок шість) гривень 68 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (, адреса: вул. Конотопська, 6, м. Львів, 79044)

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.