Справа № 428/6857/20
Суддя: Шубочкіна Т. В.
Дата ухвалення: 2020-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/6857/20
Провадження №2-а/428/372/2020
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

28 серпня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в особі судді Шубочкіної Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, м. Лисичанську, м. Рубіжне поліцейського сержанта поліції Луганської області Городничого Микити Сергійовича про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, м. Лисичанську, м. Рубіжне поліцейського сержанта поліції Луганської області Городничого Микити Сергійовича про скасування постанови.

Розглянувши подану позовну заяву, суд вважає за необхідне залишити її без руху з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 зроблено висновок про те, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 25 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), адже чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Зі змісту ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2102 грн.

Отже, враховуючи, що до позовної заяви не додано квитанції про сплату судового збору, позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 420,40 грн. та надати до суду документ, що підтверджує його оплату.

Також відповідно до ч. 11 ст. 160 КАС України позовна заява повинна містити власне підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З поданої заяви та доданих до неї документів вбачається, що заявником не зазначено у заяві або не додано окремим документом письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що в матеріалах, доданих до позовної заяви відсутня копія паспорту позивача як документа, що підтверджують наявність у нього процесуальної правосуб`єктності.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Адміністративна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма процесуальними правами і обов`язками, яка передбачає можливість конкретної особи стати суб`єктом конкретних процесуальних правовідносин, стати персоніфікованим носієм прав і обов`язків, передбачених законом для даного суб`єкта і даних правовідносин. Тому особою, що бере участь у справі, може бути лише особа, яка володіє процесуальною правоздатністю.

Для особистої участі в адміністративній справі недостатньо володіти лише правоздатністю, необхідна ще й адміністративна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Таким чином, змістом адміністративної процесуальної дієздатності є здатність особисто здійснювати процесуальну діяльність, яка породжує відповідні юридичні наслідки. Вона визнається за фізичними особами, які досягли повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VІ (далі-Закон № 5492) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України на території України.

Пунктом 6 ч.7 ст.21 Закону №5492 встановлено, що до паспорта громадянина України вноситься така інформація як дата народження.

Згідно з п.1.2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 13.04.2012 року №320 паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним доказом наявності у позивача адміністративної процесуальної правосуб`єктності є саме паспорт громадянина України, копія якого до позовної заяви не долучена.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Суд зазначає, що позивачем в позовній заяві зазначено відповідачем - Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, м. Лисичанську, м. Рубіжне поліцейського сержанта поліції Луганської області Городничого Микити Сергійовича. При цьому, вказаний в заяві ідентифікаційний код належить Головному управлінню Національної поліції в Луганській області.

Також суд звертає увагу, що оскаржувану постанову винесено поліцейським сержантом поліції «Управління патрульної поліції в Луганській області» Городничим М.С.

Крім того, суд зазначає, що такого органу як «Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, м. Лисичанську, м. Рубіжне» в Україні не існує.

Таким чином, позивачу необхідно визначити належного відповідача за даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин суд вважає, що вищевказану позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк, достатній для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 169, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьку, м. Лисичанську, м. Рубіжне поліцейського сержанта поліції Луганської області Городничого Микити Сергійовича про скасування постанови залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду:

- документа про сплату судового збору в розмірі 420,40 грн;

- належним чином засвідчену копію паспорта;

- уточненої позовної заяви оформленої у відповідності до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, з урахування недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява буде повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Т. В. Шубочкіна