Справа № 240/752/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/752/20

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

10 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Ватаманюка Р.В. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, у якому просив:

-визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині ненадання позивачу повної та достовірної інформації на скаргу від 05.11.2019;

-зобов`язати надати повну та достовірну інформацію на скаргу від 05.11.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради з запитом, в якому просив сповістити на який посаді в Житомирський міської раді працює Любар О.В. та надіслати засвідчену копію посадових обов`язків працівника ОСОБА_2 . При цьому, зазначив, що слід зобов`язати УСЗН Корольовського районного Департаменту соцполітики надати відповідь на запит від 09.09.2019.

ОСОБА_1 , стверджує, що станом на момент подання даного позову, запитувана ним інформація відповідачем не надана в повному обсязі, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем отримано запитувану ним інформацію, а відтак з боку відповідача відсутня протиправна бездіяльність.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб-на свій вибір (ст.34 Конституції України).

За змістом ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Ст.1 Закону України "Про інформацію" № 2657-XII від 2 жовтня 1992 року встановлено, що інформація-є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 статті 7 вказаного Закону встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI.

У відповідності до ст.1 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація-це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" регламентовано, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень- органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За правилами ст. 5 цього Закону одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформаціїсуб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За визначенням наведеними ч. 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформаціюце прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною 1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту зокрема в таких випадках розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

При цьому, за нормами ч. 3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Так, із запиту позивача від 05.11.2019 вбачається, що останній просив виконавчий комітет Житомирської міської ради сповістити на який посаді в Житомирський міської раді працює Любар О.В. та надіслати засвідчену копію посадових обов`язків працівника ОСОБА_2 . При цьому, за змістом вказаного запиту, позивач просив відповідача зобов`язати УСЗН Корольовського районного Департаменту соцполітики надати відповідь на запит від 09.09.2019.

В той же час, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що не отримував відповіді на запит від 05.11.2019.

В свою чергу, відповідачем надано до суду першої інстанції лист Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 11.11.2019 №В-5446 з якого слідує, що на запит ОСОБА_1 , який адресований виконавчому комітету Житомирської міської ради, повідомляється, що ОСОБА_2 працює на посаді головного спеціаліста, юрисконсульта УПСЗН Корольовського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради; надається засвідчена копія посадової інструкції ОСОБА_2 .

Одночасно повідомлено, що відповідь на скаргу від 28.09.2019 було надано заявнику листом від 17.10.2019 №В-5125 разом із засвідченою копією положення про УПСЗН Корольовського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради.

Крім того, в листі від 11.11.2019 №В-5446 зазначено, що до нього надається додаток на трьох аркушах, однак копія вказаного додатку в матеріалах справи відсутня.

На підтвердження направлення даного листа відповідачем надано ксерокопію фіскального чеку ПН 55.

Абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

Відповідно до пункту 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Тобто, до інших видів листів крім листів із оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням є належним доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку. Проте він не дає можливості перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Таким чином, копія фіскального чека, наданого відповідачем може свідчити лише про те, що відповідачем направлено позивачу лист, однак це не підтверджує того факту, що поштове відправлення було саме відповіддю на запит від 05.11.2019 та містило додатки.

Варто звернути увагу, що в матеріалах справи, окрім іншого, відсутня відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 28.09.2019, про яку йдеться в листі від 11.11.2019, що не дає суду можливості встановити, чи дійсно остання була розглянута, як стверджує про те відповідач.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем листа від 11.11.2019 №В-5446, колегія суддів вважає, що останнім не доведено правомірності своїх дій під час розгляду запиту позивача від 05.11.2019.

Частиною четвертю статті 242 КАС України передбачено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства.

При цьому, частиною другою статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності виконавчого комітету Житомирської міської ради що полягає у неналежному розгляді та ненаданні відповіді на запит позивача від 05.11.2019 та зобов`язання відповідача розглянути запит належним чином, оскільки вимоги, що містяться в прохальній частині позовної заяви, по суті є вимогами, що зазначені в прохальній частині запиту.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору дійшов до помилкових висновків про необгрунтованість позовних та не надав неналежної правової оцінки обставинам справи, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 243, 245, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради що полягає у неналежному розгляді та ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 05.11.2019.

Зобов`язати виконавчий комітет Житомирської міської ради розглянути належним чином запит ОСОБА_1 від 05.11.2019 та надати позивачу відповідь.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Ватаманюк Р.В. Іваненко Т.В.