Справа № 1.380.2019.004378
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2020 року

Київ

справа №1.380.2019.004378

адміністративне провадження №К/9901/21117/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Гончарової І.А., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №1.380.2019.004378 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертрейд Компані» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

УСТАНОВИВ:

19.08.2020 (згідно з трек-номером поштового відправлення) Галицька митниця Держмитслужби звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №1.380.2019.004378 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертрейд Компані» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів. Справа розглядалася в загальному позовному провадженні.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Суд касаційної інстанції зауважує, що відповідно до частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах 2 і 3 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Скаржником зазначено, що підставою для звернення з даною касаційною скаргою є пункт 2 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Так, в оскаржуваній постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 суд апеляційної інстанції застосував правові позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, викладені у постановах від 20.02.2018 у справі №803/1884/16, від 31.03.2015 у справі №21-127а15, від 02.06.2015 у справі №21-498а15. На думку скаржника застосування правових позицій, викладених у вищезазначених постановах, не може бути застосоване до спірних правовідносин з огляду на те, що позиція Верховного Суду побудована на інших фактичних обставинах справи - до митного оформлення надано всі документи, необхідні для визначення митної вартості, та в них відсутні розбіжності.

Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги частини 2 статті 53 Митного кодексу України, а правильною щодо наявних обставин справи є правова позиція Верховного Суду щодо неподання платіжних доручень оплати за товар (пункт 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України), викладена в постановах від 12.03.2019 по справі №810/5792/15, від 09.04.2019 по справі №826/15850/15.

Також скаржником зазначено, що безпідставним є посилання суду на невідповідність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України. Не зважаючи на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15, суди не з`ясували всіх обставин справи.

Крім того, Галицькою митницею Держмитслужби вказано, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги підпункту «в» пункту 3 часини 1 статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України та не розглянуто доводів митниці стосовно того, що судом першої інстанції надмірно стягнуто з відповідача 11 858,64 грн судового збору.

Колегія суддів зауважує, що зазначаючи, про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, скаржник не конкретизує, від якого саме висновку він вважає за необхідне відступити, оскільки суд апеляційної інстанції у постанові від 08.07.2020 посилався на декілька постанов Верховного Суду, у яких були висловлені правові позиції з різних обставин.

Фактично у касаційній скарзі скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, що відповідає пункту 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, скаржнику слід конкретизувати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 4 статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Скаржником до касаційної скарги документу про сплату судового збору не надано.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні позовної заяви (серпень 2019 року) до суду першої інстанції ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову (сума додатково сплачених митних платежів) складає 2 071 241,05 грн, судовий збір за подання позову мав би складати 19 210,00 грн. Отже, судовий збір за подання касаційної скарги складає 38 420,00 грн (19 210,00 грн х 200%).

Таким чином, скаржнику слід усунути зазначений недолік касаційної скарги шляхом надання до суду платіжного доручення щодо сплати судового збору у сумі 368 420,00 грн за подання касаційної скарги у справі №1.380.2019.004378.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО): 899998. Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN):0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»). Призначення платежу: « 101: судовий збір за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), номер справи (чи номер касаційного провадження), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)».

Згідно з частиною 2 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №1.380.2019.004378 залишити без руху.

Встановити особі, що подала касаційну скаргу, десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

І.А. Гончарова

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду