Справа № 824/463/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/463/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

10 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання рішення незаконним,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 протиправними.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком згідно до статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу виникнення права на пенсію, тобто з 05 березня 2018 року, зарахувавши при цьому до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію згідно ст. 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи ОСОБА_1 з 20 травня 1988 року по 09 вересня 1988 року в дробильному цеху №1 на Передаточнінському гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром", з 17 липня 1989 року по 20 листопада 1990 року на Дробильно-збагачувальній фабриці №2 (ДЗФ) державного підприємства "Єлецький гірничозбагачувальний рудник", 12 грудня 1990 року по 27 серпня 1991 року, з 27 серпня 1991 року по 11 січня 1994 року, з 30 березня 1998 року по 24 грудня 2001 року в закладі рч-328/67 Управління внутрішніх справ (УВС).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.06.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

13.08.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повторно розглянути його заяву від 05.03.2018 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за пенсією - 05.03.2018, із зарахуванням до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи з 20.05.1988 по 09.09.1988 на посаді слюсаря-ремонтника ІІ розряду у дробильному цеху на Передаточнінскому гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром"; з 17.07.1989 по 20.11.1990 майстер Дробильно-збагачувальної фабрики №2 (ДЗФ) державного підприємства "Єлецький гірничозбагачувальний рудник" (а.с.23 -24).

Розглянувши вказану заяву, відповідачем листом від 29.08.2019 повідомлено позивача, що оскільки в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, зокрема щодо періодів зайнятості протягом повного робочого дня на роботах з (особливо) шкідливими та (особливо) важкими умовами праці, характеру виконуваної роботи, розділу, підрозділу, пункту найменування списків або їх номерів, яким передбачено такі періоди такі періоди роботи, то для розгляду можливості зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 20.05.1988 по 09.09.1988 на посаді слюсаря-ремонтника ІІ розряду у дробильному цеху на Передаточнінскому гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром"; з 17.07.1989 по 20.11.1990 майстер Дробильно-збагачувальної фабрики №2 (ДЗФ) державного підприємства "Єлецький гірничозбагачувальний рудник" необхідно надати уточнюючі довідки, видані вказаними вище організаціями або їх правонаступниками (а.с.25).

Вважаючи дії щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, при цьому, у разі відсутності відомостей у ній, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств.

Дослідженням трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я позивача встановлено, що позивач :

- з 20.05.1988 по 09.09.1988 працював слюсарем-ремонтником II розряду у дробильному цеху для проходження виробничої практики на Передаточнінскому гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром";

- з 17.07.1989 по 20.11.1990 працював майстром Дробильно-збагачувальної фабрики №2 (ДЗФ) державного підприємства "Єлецький гірничозбагачувальний рудник".

Довідкою від 21.01.2020 виданою акціонерним товариством "Запоріжнерудпром" підтверджено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Передаточнінскому гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром", в даний час АТ "Запоріжнерудпром", дробильний цех №1 і за період з 20.05.1988 по 09.09.1988 виконував роботи слюсаря - ремонтника (як слюсаря з ремонту устаткування у виробництві "Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні" за професією, посадою : слюсар - ремонтник (як слюсар з ремонту устаткування, що передбачено Списком №2 (а.с.21).

Аналіз наведених вище норм права дає змогу прийти до висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

В свою чергу, судом першої інстанції встановлено, що трудова книжка позивача оформлена належним чином, всі записи засвідчені належним чином, а тому вимога відповідача про надання додаткових довідок не відповідає вимогам законодавства.

Проте, посади, які обіймав позивач, а саме з 20.05.1988 по 09.09.1988 (слюсаря-ремонтника) та з 17.07.1989 по 20.11.1990 (майстра) згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" передбачені Списком №2, тому можуть бути зарахований відповідачем до стажу роботи саме за відповідним списком.

Стосовно спірних періодів роботи позивача з 12.12.1990 по 27.08.1991, з 27.08.1991 по 11.01.1994, з 30.03.1998 по 24.12.2001, суд першої інстанції зазначає, що з 12.12.1990 по 11.01.1994 прийнятий до закладу рч-328/67 Управління внутрішніх справ (УВС) контролером відділу технічного контролю (ВТК) по другому розряду з підземними умовами праці (з 27.08.1991 переведений на посаду майстра гірничої ділянки № 2 з підземними умовами праці); а з 30.03.1998 по 24.12.2001 працював на посаді бурильника з підземними умовами праці.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.02.2019 №824/881/18, яке набрало законної сили 12.03.2019 надано висновок стосовно вказаного періоду.

Наявність атестації робочого місця, не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, оскільки працівник не несе відповідальності за не проведення атестації керівником підприємства та організації. Визначальною ознакою є факт роботи позивача на посадах із особливо шкідливими і важкими умовами праці, що передбачені в Списку № 1 та характер роботи, які дають підстави для призначення пільгової пенсії.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідачем зараховано до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії, враховуючи уточнюючу довідку Сокирянської випраної колонії №67 від 14.03.2018 №671, період з 01.08.1992 по 21.08.1992, однак не враховано період роботи з 22.08.1992 по 11.01.1994.

Як зазначив відповідач, атестацією робочих місць у Сокирянській виправній колонії №67, яка була проведена у 1996 р. згідно наказом №29 від 05.03.1996, не підтверджено право на пільгове забезпечення по посаді майстра гірничої дільниці №2, яку позивач обіймав з 01.08.1991 по 01.01.1994.

У листі від 25.04.2018 №11381/02 відповідач зазначив, що з 30.03.1998 по 24.12.2001 позивач працював у Сокирянській виправній колонії №67 на посаді буровика. Проведеними атестаціями у 1996 р. та у 1999 р. (наказ №100 від 28.09.1999) по посаді буровика не підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення.

Дослідженням довідки №67/2.1-1281 від 23.05.2018 наданої Державним підприємством кримінально-виконавчої служби №67 встановлено, що позивач у період з 01.08.1991 р. (наказ №78 о/с від 27.08.1991) по 11.01.1994 (наказ №1 о/с від 06.01.1994) працював на посаді майстра гірничої дільниці №2 з підземними умовами праці /в зазначений період атестація місць в установі РЧ - 328/67 проводилась, але дана посада атестації не підлягала. У період з 30.03.1998 (наказ №10 від 30.03.1998) по 24.12.2001 (наказ №45 від 28.12.2001) позивач працював на посаді буровщика відділу головного маркшейдера з підземними умовами праці повний робочий день /в зазначений період атестація місць в установі РЧ - 328/67 проводилась, але дана посада атестації не підлягала.

Оскільки у період часу з 01.08.1991 по 11.01.1994 та з 30.03.1998 по 24.12.2001 позивач працював на посадах, які не підлягали атестації та не були підтверджені атестаціями робочих місць, суд приходить до переконання, що відповідач правомірно не врахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за Списком № 1 вказаний період.

Крім того, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду справи позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували бездіяльність роботодавця щодо не проведення атестації спірних посад, а також те, що ці посади підлягали обов`язковій атестації.

Стосовно не врахування відповідачем до стажу роботи позивача, який дає право пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 період роботи з 12.12.1990 по 01.08.1991 на посаді контролера ВТК гірничої дільниці з підземними умовами праці (посада передбачена Списиком №1), оскільки в уточнюючій довідці від 14.03.2018 №671 не підтверджено зайнятість позивача у вказаний період протягом повного робочого дня, суд першої інстанції зазначає, що відповідно до п.2 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Дослідженням трудової книжки позивача встановлено, що з 12.12.1990 по 11.01.1994 позивач працював у закладі рч-328/67 Управління внутрішніх справ (УВС) контролером відділу технічного контролю (ВТК) по другому розряду з підземними умовами праці (з 27.08.1991 переведений на посаду майстра гірничої ділянки № 2 з підземними умовами праці).

Згідно з відомостями вказаними у довідці №67/2.1-1281 від 23.05.2018 наданої Державним підприємством кримінально-виконавчої служби №67, у період з 12.12.1990 (наказ №110 о/с від 13.12.1990) по 01.08.1991 (наказ №78 о/с від 27.08.1991) позивач працював на посаді контролера ВТК гірничої дільниці з підземними умовами праці по ІІ розряду (в зазначений період атестація робочих місць в установі РЧ - 328/67 не проводилась, а також в наказі начальника установи РЧ - 328/67 про призначення від 13.12.1990 №110 о/с не зазначена інформація щодо трудової діяльності на повний і неповний робочий день).

На переконання суду, відмова відповідача у частині не зарахування періоду роботи з 12.12.1990 по 01.08.1991 на посаді контролера ВТК гірничої дільниці з підземними умовами праці відповідачем не обґрунтована. Відповідач всупереч чинного законодавства не здійснив дослідження питання режиму роботи державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №67" за вказаний період.

Оскільки, додатковими документами отриманими на запит відповідача не спростовано та не підтверджено те, що позивач з 12.12.1990 по 01.08.1991 на посаді контролер ВТК гірничої дільниці з підземними умовами був зайнятим протягом не повного робочого дня, суд приходить до висновку, що не зарахування періоду роботи позивача з 12.12.1990 по 01.08.1991 на посаді контролер ВТК гірничої дільниці з підземними умовами праці, є протиправним.

Також суд першої інстанції звертає увагу, що відповідач листом від 06.05.2019 №678/02-14 повідомив позивача, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.02.2019 №824/881/18-а ним зараховано до стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №1 зараховано, в тому числі період з 12.12.1990 по 21.08.1992.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, що визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідно не підлягає також задоволенню вимога, щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком згідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу виникнення права на пенсію, тобто з 05.03.2018, зарахувавши при цьому до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію згідно ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період робот з 20.05.1988 по 09.09.1988 в дробильному цеху №1 на Передаточнінському гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром", з 17.07.1989 по 20.11.1990 на Дробильно-збагачувальній фабриці №2 (ДЗФ) державного підприємства "Єлецький гірничозбагачувальний рудник", 12.12.1990 по 27.08.1991, з 27.08.1991 по 11.01.1994, з 30.03.1998 по 24.12.2001 в закладі рч-328/67 Управління внутрішніх справ (УВС).

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції приходить до висновку, що адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону, в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1)особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 серпня 1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці мають бути вказані: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок № 383), при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" є виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач :

- з 20.05.1988 по 09.09.1988 працював слюсарем-ремонтником II розряду у дробильному цеху для проходження виробничої практики на Передаточнінскому гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром";

- з 17.07.1989 по 20.11.1990 працював майстром Дробильно-збагачувальної фабрики №2 (ДЗФ) державного підприємства "Єлецький гірничозбагачувальний рудник";

- з 12.12.1990 по 11.01.1994 прийнятий до закладу рч-328/67 Управління внутрішніх справ (УВС) контролером відділу технічного контролю (ВТК) по другому розряду з підземними умовами праці, де з 27.08.1991 переведений на посаду майстра гірничої ділянки № 2 з підземними умовами праці);

- з 30.03.1998 по 24.12.2001 працював на посаді бурильника з підземними умовами праці.

Довідкою від 21.01.2020 виданою акціонерним товариством "Запоріжнерудпром" підтверджено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Передаточнінскому гранітному кар`єрі ПАТ "Запоріжнерудпром", в даний час АТ "Запоріжнерудпром", дробильний цех №1 і за період з 20.05.1988 по 09.09.1988 виконував роботи слюсаря - ремонтника (як слюсаря з ремонту устаткування у виробництві "Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні" за професією, посадою: слюсар - ремонтник (як слюсар з ремонту устаткування, що передбачено Списком №2 (а.с.21).

В свою чергу, апелянт посилається, що дані професії включенні до списку №1.

Проте колегія суддів зазначає, що згідно зі Списками, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 та постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991, професія позивача (за період з 20.05.1988 по 09.09.1988, та з 17.07.1989 по 20.11.1990) до 1994 року відносилась до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а з 11.03.1994 згідно зі списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» відноситься до Списку №1.

Щодо посилання позивача на наказ Міністерства праці та соціальної політики України 09.07.2009 № 261, колегія суддів зазначає, що даний наказ передбачав зміни в п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме наступну редакцію: "3. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2)."

Тобто, колегія суддів робить висновок, що визначальним фактом є застосування Списків, що чинні на період роботи особи. В свою чергу, позивач станом на 11.03.1994 не працював на спірних посадах, а отже й зарахування йому стажу на пільгових умовах за Списком №1 в періоди з 20.05.1988 по 09.09.1988, та з 17.07.1989 по 20.11.1990 не передбачається, оскільки посади відносились в даний проміжок часу до посад передбачений за Списком №2. А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови позивачу у зарахуванні пільгового стажу за Списком №1 в періоди з 20.05.1988 по 09.09.1988, та з 17.07.1989 по 20.11.1990.

Щодо періодів з 12.12.1990 по 11.01.1994 та з 30.03.1998 по 24.12.2001, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи період роботи позивача з 12.12.1990 по 21.08.1992 зарахований до роботи зі спеціальним стажем за Списком №1 (а.с.57).

В частині періодів з 22.08.1992 по 11.01.1994 та з 30.03.1998 по 24.12.2001, колегія вказує, що як було встановлено судами та зазначено в рішенні Чернівецького окружного адміністративного суду від 07.02.19 справа №824/881/18-а, - "дослідженням довідки №67/2.1-1281 від 23.05.2018 наданої Державним підприємством кримінально-виконавчої служби №67 встановлено, що позивач у період з 01.08.1991 (наказ №78 о/с від 27.08.1991) по 11.01.1994 (наказ №1 о/с від 06.01.1994) працював на посаді майстра гірничої дільниці №2 з підземними умовами праці /в зазначений період атестація місць в установі РЧ - 328/67 проводилась, але дана посада атестації не підлягала/. У період з 30.03.1998 (наказ №10 від 30.03.1998) по 24.12.2001 (наказ №45 від 28.12.2001) позивач працював на посаді буровщика відділу головного маркшейдера з підземними умовами праці повний робочий день /в зазначений період атестація місць в установі РЧ - 328/67 проводилась, але дана посада атестації не підлягала/. При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянтом помилково ототожнюється не проведення атестації робочого місця з поняттям не підтвердження атестації робочого місця. Тобто, атестація робочих місць проводилась, однак за результатами атестації не підтверджено пільговий характер робіт.

Оскільки у період часу з 01.08.1991 по 11.01.1994 та з 30.03.1998 по 24.12.2001 позивач працював на посадах, які не підлягали атестації та не були підтверджені атестаціями робочих місць, суд приходить до переконання, що відповідач правомірно не врахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за Списком № 1 вказаний період.

Крім того, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду справи позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували бездіяльність роботодавця щодо не проведення атестації спірних посад, а також те, що ці посади підлягали обов`язковій атестації." Оскільки, як вбачається з матеріалів справи атестація робочих місць проводилась, однак за результатами атестації не підтверджено пільговий характер робіт посади позивача.

В частині обставин щодо справи №824/881/18-а, колегія суддів вказує, згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вказане та оскільки рішення у справі №824/881/18-а набрало законної сили, не оскаржувалось, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Разом з тим, у відповідності до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.