Справа № 420/7228/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 420/7228/19

адміністративне провадження № К/9901/13916/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі №420/7228/19 за позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язання прийняти рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть справи

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язання прийняти рішення.

Одеський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 27 лютого 2020 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року, відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відсутні умови, які можуть бути розглянуті в контексті визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог статей 3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, статті 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання 1984 року та пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів загрози життю, безпеці чи свободі позивача в країні громадянської належності через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини. Суди зазначили, що позивач у травні 2015 року приїхав в Україну. До Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, звернувся 1 грудня 2017 року. Наказом №242 від 20 грудня 2017 року йому було відмовлено у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року у справі №815/6903/17 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування Наказу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №242 від 20 грудня 2017 року відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 5 березня 2020 року у справі №815/6903/17, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою Наказ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №242 від 20 грудня 2017 року скасовано та зобов`язано відповідача повторно розглянути питання про визнання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, за результатами повторного розгляду заяви позивача з урахуванням висновків суду у справі №815/6903/17, міграційним органом було здійснено перевірку наведених ОСОБА_1 доводів та встановлено, що останній звернувся до територіального підрозділу Державної міграційної служби фактично для уникнення його видачі Російській Федерації, де щодо нього розглядається кримінальна справа. Перелік документів, наданих заявником під час розгляду його заяви на підтвердження його історії переслідування не доказують взаємозв`язку кримінальної справи, порушеної проти нього на території Російської Федерації, та адвокатської діяльності його дядька ОСОБА_2 . Такі обставини свідчать про відсутність у позивача обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у країні походження, доказів наявності зворотних обставин позивачем не надано.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі №420/7228/19.

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано десять днів з моменту отримання ним копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Суду: 1) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, і наданням її копій з додатками відповідно до кількості учасників справи.

У встановлений строк скаржник усунув недоліки касаційної скарги, а тому вона відповідає вимогам статті 330 КАС України, що дає змогу суду вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Проте, ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 у травні 2015 року приїхав в Україну та працював на постійній основі. Побоюючись переслідувань та тортур, які будуть застосовані до нього правоохоронними органами для отримання потрібних свідчень за сфабрикованою кримінальною справою, а також через підозрілу смерть свого дядька ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до міграційного органу із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України від 4 жовтня 2019 року №344-19 було відмовлено позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така відмова обґрунтована, зокрема, тим, що ОСОБА_1 не навів фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. Причини, які позивач назвав, щоб залишитись в Україні, не пов`язані з його обґрунтованими побоюваннями стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, політичних поглядів чи належності до певної соціальної групи, а свідчать про те, що ОСОБА_1 намагається отримати захист в Україні саме у зв`язку із здійсненням в Російській Федерації кримінального провадження.

Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо скасування рішення про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на викладене, спірні правовідносини виникли щодо перебування іноземця на території України.

У поданій касаційній скарзі позивач не зазначає обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики.

Зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі №420/7228/19 за позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язання прийняти рішення.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду