Справа № 540/975/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/975/20
16 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Новіковій Т.А.,

за участю:

представника позивача - Авер`янової С.Б.,

представника відповідача - Литовської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомленнярішення від 28.12.2019: № , № , № , № , № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № 0-, рішення від 28.12.2019 № про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № 0-, рішення від 28.12.2019 № про застосування штрафних санкцій.

Ухвалою від 17.04.2020 у справі відкрите спрощене позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), учасникам наданий строк для подання заяви по суті справи.

Ухвалою від 05.06.2020 подальший розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 16.06.2020 о 11:00 год., витребувані додаткові докази у справі.

16.06.2020 протокольною ухвалою у підготовчому засіданні оголошена перерва.

Ухвалою від 17.06.2020 продовжений строк підготовчого засідання на тридцять днів та призначене підготовче засідання на 11.08.2020 о 14:00 год.

Ухвалою від 11.08.2020 підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті на 28.08.2020 об 11:00 год.

У судовому засіданні 31.08.2020 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 до 31.12.2018, за результатами якої встановлені порушення податкового законодавства та складені спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає висновки акту перевірки необґрунтованими та такими, що складені без врахування усіх обставин господарської діяльності позивача, відповідно ППР, вимоги та рішення, прийняті на підставі такого акту, є протиправними.

Із вказаних підстав представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позов повністю.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому стверджує про законність спірних рішень та правильність висновків перевірки, якою встановлені порушення позивачем податкового законодавства.

Представник відповідача із наведених у відзиві підстав просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.10.1996 та здійснює діяльність за кодом: 46.32 - оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами.

На підставі плану-графіка планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 22.02.2019 № 301 та направлення від 25.09.2019 № 113, головним державним ревізором-інспектором Саніною Л.В. проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2017 до 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 до 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складений акт від 28.10.2019 № 68/21-22-33-05/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки № 68), за висновками якого 28.12.2019 податковий орган виніс наступні ППР:

- № , яким визначив суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами у розмірі 103486,02 грн., у тому числі за основним платежем 50688,00 грн, за штрафними санкціями 32400,00 грн., пеня 20398,02 грн., пеня 20398,02 грн.;

- № , яким визначив суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 8623,84 грн., у тому числі за основним платежем 4224,00 грн, за штрафними санкціями 2700,00 грн, пеня 1699,84 грн.;

- № , яким визначив суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 39134,75 грн., у тому числі за основним платежем - 26089,83 грн. та за штрафними санкціями -13044,92 грн.

- № яким визначив суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 3261,22 грн., у тому числі за основним платежем - 2174,14 грн. та за штрафними санкціями -1087,08 грн.;

- № , яким визначив суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 35848,17 грн, у тому числі за основним платежем 23898,78 грн. та за штрафними санкціями 11949,39 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № Ф - на суму 61952,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № Ф- на суму 29325,96 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 2932,60 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 30976,00 грн.

З метою встановлення які порушення, описані у акті перевірки, вплинули на визначення зобов`язань, суд витребував у відповідача розрахунок зобов`язань спірних ППР у розрізі порушень.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі та правомірності спірних ППР, вимог та рішень про застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019 №, яким ФОП визначена сума грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами у розмірі 103486,02 грн., у тому числі за основним платежем 50688,00 грн, за штрафними санкціями 32400,00 грн., пеня 20398,02 грн., суд встановив таке.

Як зазначено в Акті перевірки № 68, у періоді, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 мав господарські відносини з ТОВ "Аутстафер" по наданню Клієнту - ФОП ОСОБА_1 робітників Виконавця - ТОВ "Аутстафер" на підставі укладеного із замовником послуг Договору надання персоналу або Договору аутстаффінгу від 02.01.2017 б/н. За висновками контролюючого органу, ТОВ "Аутстафер" в реальності не мав ніяких можливостей виконувати умови Договору аутстаффінгу, укладеного з Клієнтом-замовником, а тому послуги ТОВ "Аутстафер" з надання Клієнтові персоналу Виконавця не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення. Враховуючи вищезазначене, працівники, яких надано, згідно договору аутстаффінга б/н від 02.01.2017 з ТОВ "Аутстаффер" в розпорядження ФОП ОСОБА_1 , фактично перебували в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 - 13 працівників з січня 2017 по червень 2017 року та 5 працівників у липні та серпні 2017 року. Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. ФОП ОСОБА_1 не нараховано доходу 13 працівникам з січня 2017 по червень 2017 року та 5 працівників у липні та серпні 2017 року, яких надано згідно договору аутстаффінга з ТОВ "Аутстаффер" у сумі 164449,60 грн. У порушення пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп.164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб всього у сумі 50688,00 грн., у тому числі: за січень 2017 року у сумі 7488,00 грн., за лютий 2017 року у сумі 7488,00 грн., за березень 2017 року у сумі 7488,00 грн., за квітень 2017 року у сумі 7488,00 грн., за травень 2017 року у сумі 7488,00 грн., за червень 2017 року у сумі 7488,00 грн., за липень 2017 року у сумі 2880,00 грн. та за серпень 2017 року у сумі 2880,00 грн. у зв`язку із не визначенням об`єкта оподаткування.

Позивач наполягає на безпідставності висновку податкового органу про те, що TOB "Аутстаффер" в реальності не має ніяких можливостей виконувати умови договору надання персоналу або договору аутстаффінгу, укладеного із клієнтом-замовником, тобто, послуги вказаного контрагента не свідчать про реальність їх здійснення. Зазначений договір аутстаффінгу не визнаний судом недійсним та його дійсність ніким не оскаржується. Жодного платежу на користь будь-якої фізичної особи за цим господарським договором не здійснювалось. Обов`язковою умовою для визначення наявності порушення в частині обов`язку нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб є встановлення факту виплати доходу, оскільки сплата (перерахування) податку з доходів фізичних осіб до бюджету пов`язується саме з оподатковуваним доходом. Податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску є ТОВ "Аутстаффер". Особи, які були направлені ТОВ "Аутстаффер" в розпорядження ФОП ОСОБА_1 , не були найманими працівниками ФОП ОСОБА_1 , та відповідно ніякої виплати заробітної плати, нарахувань військового збору, ПДФО та єдиного внеску позивачем не повинно було проводитись.

Оцінюючи наявність підстав для донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, суд зазначає таке.

Розділом IV Податкового кодексу України (далі-ПК України) врегульований порядок сплати податку на доходи фізичних осіб.

Положення Податкового кодексу України суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПКУ).

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (п. 164.1 ст. 164 ПК).

Відповідно до пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

За змістом п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Підпунктами 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно із пп. "а" та пп. "б" п. 176.2 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Отже, до бюджету податковим агентом підлягає сплаті податок з доходу, нарахованого на користь платника податку.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого відповідно до підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України, входить, дохід у вигляді заробітної плати. Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Відповідно до статті 163 ПК України об`єктом обкладення податком на доходи фізичних осіб є, зокрема, загальний річний оподатковуваний дохід, тобто будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Тобто, для утримання податку на доходи фізичних осіб обов`язковим є нарахування (виплата, надання) такого доходу.

Разом із цим, суд не погоджується із способом визначення позивачу податковим органом розміру зобов`язання із ПДФО, військового збору та ЄСВ, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, (далі - Закон № 2464-VI,) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Тобто, статтею 4 Закону № 2464-VI визначено платників ЄСВ, у тому числі роботодавці, а ст. 7 Закону № 2464-VI - база нарахування єдиного внеску.

Із аналізу даних правових норм слідує, що ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Отже, у даному випадку податковим органом крім платника ЄСВ необхідно визначити базу нарахування ЄСВ, тобто суму винагороди, виплачену кожній фізичній особі -працівнику.

Втім, як слідує зі змісту Акту перевірки № 68, об`єкт оподаткування по найманим працівникам у вигляді заробітної плати відповідач визначив, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством станом на 01.01.20917. У зв`язку з чим контролюючий орган розрахував суму ПДФО за період з 01.01.2017 до 01.09.2017 всього у сумі 50688,00 грн.

Жодного документа на підтвердження нарахування ЄСВ на винагороду, виплачену фізичним особам (із зазначенням їх прізвищ, імен, сум виплаченої винагороди, періодів) суду надано не було, не містить такої інформації і акт перевірки.

Відтак, суд вважає, що відповідачем порушені загальноправові принципи нарахування ПДФО, військового збору, як такого, який нараховується та справляється аналогічно до ПДФО, ЄСВ та штрафних санкцій за своєчасно не нарахованого єдиного внеску, що призвело до суттєвих помилок.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомленьрішень від 28.12.2019: № на суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами у сумі 103486,02 грн., № на суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 8623,84 грн., вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № Ф - на суму 61952,00 грн., рішення від 28.12.2019 № про застосування штрафних у розмірі 30976,00 грн. та про їх скасування з підстав не доведення податковим органом правильності нарахованих позивачу до сплати зазначених сум грошових зобов`язань.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019 №, яким податковий орган визначив ФОП ОСОБА_2 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 39134,75 грн., у тому числі за основним платежем - 26089,83 грн. та за штрафними санкціями -13044,92 грн., суд встановив наступне.

Із наданого відповідачем розрахунку нарахованих зобов`язань у розрізі порушень слідує, що грошове зобов`язання із ПДФО у сумі 39134,75 грн. нараховане у зв`язку із такими порушеннями:

- відсутність первинних документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини ФОП ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_3 (відсутність первинного документу, що засвідчує оплату за товар) за 2017 рік на загальну суму 3817,82 грн. та за 2018 рік на загальну суму 4965,80 грн.;

- первинні документи у підтвердження фінансово-господарських відносин ФОП ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_4 за 2017 рік не містять обов`язкових реквізитів, необхідних для розрахункового документу за 2017 рік на загальну суму 3178,27 грн. та за 2018 рік на загальну суму 5102,32 грн.;

- завищення витрат на суму реалізованого у 2017 році товару у сумі 3780,00 грн.;

- завищення собівартості реалізованих товарів у декларації про майновий стан за 2017 рік за рахунок "арифметичної помилки" на суму 867,64 грн. та у декларації про майновий стан за 2018 рік на суму 74297,13 грн.;

- завищення собівартості реалізованих товарів у декларації про майновий стан за 2018 рік на суму 54737,57 грн. за рахунок включення до витратної частини суми закуплених та не реалізованих товарів (тютюнових виробів, які не обліковуються в залишках ТМЦ).

У судовому засіданні представник позивача погодився із порушеннями щодо відсутності первинних документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини з ФОП ОСОБА_3 та неналежності оформлення первинних документів з ФОП ОСОБА_4 , а також завищення витрат на суму реалізованого у 2017 році товару у сумі 3780,00 грн. та не оспорював дані порушення.

Згідно розрахунку ППР № за вказане порушення податковий орган донарахував ПДФО у сумі 3040,52 грн., у тому числі податку - 2027,01 грн., та штрафні санкції - 1013,51 грн.

Щодо включення до витрат собівартості ТМЦ, які не були реалізовані у 2018 році на суму 54737,57 грн., суд встановив таке.

Як зазначено в Акті перевірки № 68 "…за результатами документальної перевірки задекларованих у 2018 році витрат, що понесені у зв`язку з оплатою товарів, придбаних для подальшої реалізації, встановлено, що вартість товарів, придбаних для подальшої реалізації у звітному 2018 році та підтверджених первинними документами про сплату становить 1229658,89 грн. (1167059,53 грн + 72667,48 грн - 10068,12 грн.). Також встановлено безготівкове придбання підакцизного товару - тютюнових виробів на суму 86365,64 грн, а саме придбано тютюнових виробів у постачальника ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" (ЄДР 30622532) у 2018 році на суму 82337,04 грн. у постачальника "Торговий дім "Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД", Структурний підрозділ № 41 (ЄДР 36929041 ) (без ПДВ) та на суму 4028,60 грн. За даними реєстраторів розрахункових операцій у звітному 2018 році реалізовано тютюнових виробів на 31628,07 грн. (без ПДВ). Решта закуплених тютюнових виробів у сумі 54737,57 грн. (без ПДВ) у звітному 2018 році реалізована не була і, відповідно, до витратної частини декларації про майновий стан за звітний 2018 рік собівартість закуплених та не реалізованих тютюнових виробів у сумі 54737,57 грн. не може бути віднесена. До витратної частини звітної декларації за 2018 рік може бути віднесено 31628,07 грн. реалізованих тютюнових виробів…

... У порушення підпункту 177.4.5 пункту 177.4 ст. 177 Податкового кодексу фізичною особою - приватним підприємцем ОСОБА_2 безпідставно завищена собівартість реалізованих товарів у поданій декларації про майновий стан за звітний 2017 рік на суму 11643,73 грн (у тому числі за рахунок арифметичної помилки на суму 867,64 грн.) та поданій декларації про майновий стан за звітний за 2018 рік на 133299,78 грн. (у т.ч. за рахунок арифметичної помилки на суму 74297,13 грн, за рахунок відсутності підтверджуючих документів про закупку товарів у контрагентів ФОП ОСОБА_3 на суму 4965,80 грн. та ФОП ОСОБА_4 на суму 5102,32 грн., та за рахунок включення до витратної частини суми 54737,57 грн (без ПДВ) закуплених та не реалізованих товарів (тютюнових виробів, які не обліковуються в залишках ТМЦ та не реалізовані за даними РРО та виписками банку)…".

Позивач не погоджується із висновками відповідача щодо протиправності включення ФОП ОСОБА_1 до витратної частини суми 54737,57 грн закуплених та не реалізованих товарів - тютюнових виробів, оскільки для встановлення залишків необхідно провести інвентаризацію ТМЦ, що не було здійснено контролюючим органом під час перевірки.

Відповідно до пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 174 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Таким чином, суд погоджується із висновками податкового органу про безпідставність включення до витратної частини суми 54737,57 грн закуплених та не реалізованих тютюнових виробів, які в свою чергу, не обліковуються в залишках ТМЦ, оскільки позивач не надав ні відповідачу, ні суду доказів належності цих витрат до провадження його господарської діяльності.

Щодо завищення собівартості реалізованих товарів у декларації про майновий стан за 2017 рік за рахунок арифметичної помилки на суму 867,64 грн. та у декларації про майновий стан за 2018 рік на суму 74297,13 грн., суд встановив таке.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_5 пояснила, що ФОП ОСОБА_1 надавав в оренду нежитлові приміщення на підставі укладених договорів. За умовами даних договорів оренди витрати по утриманню приміщення (водопостачання, електрозабезпечення, вивіз сміття, охорона) компенсуються орендарем орендодавцю. ФОП ОСОБА_1 здійснював облік спожитих орендарями комунальних послуг за 2017 та 2018 рік окремо по кожному контрагенту та надав при перевірці дані первинного обліку спожитих послуг ревізору-інспектору. Також встановлено, що позивач у декларації про майновий стан за 2017 та 2018 роки відобразив витрати, понесені ним на сплату комунальних послуг, включивши у ці витрати вартість комунальних послуг, спожитих іншими суб`єктами господарювання, чим безпідставно завищив свої витрати. В Акті перевірки № 68 зазначене порушення відображене, як "арифметична помилка".

Допитана у судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_6 пояснила, що у висновку експерта № 45 від 12.05.2020, складеного нею за результатами судово-економічної експертизи, встановлювалась відповідність витрат, відображених ФОП ОСОБА_1 в наданих документах, вимогам нормативних актів. Арифметичною перевіркою встановлювалась правильність виведених підсумків. Зіставлялись дані взаємопов`язаних документів. Експерт дослідила первинні документи, що підтверджують інші витрати в відомості дослідження документально підтверджених інших витрат, пов`язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік. В результаті дослідження встановлено, що сума документально підтверджених інших витрат, а це витрати на оплату комунальних послуг, тобто витрат пов`язаних з господарською діяльністю за 2018 рік становить 412 002,60 грн., що на 152974,06 грн. більше ніж сума 259028,54 грн., відображена ФОП ОСОБА_1 в декларації про майновий стан за 2018 рік. З огляду на зазначене, ОСОБА_6 відмітила про необгрунтованість висновків податкового органу щодо "арифметичної помилки" на суму 74297,13 грн. за 2018 рік.

З даного приводу суд вважає за необхідне вказати наступне.

На сторінках 29 та 32 Акту перевірки № 68 зазначено, що "… декларуванням понесених витрат на придбання товарів, реалізованих у звітному 2018 році встановлено:

У порушення підпункту 177.4.5 пункту 177.4 ст. 177 Кодексу фізичною особою - приватним підприємцем ОСОБА_2 безпідставно завищено собівартість реалізованих товарів у поданій декларації про майновий стан за звітний 2017 рік на суму 11643,73 грн (у тому числі за рахунок арифметичної помилки на суму 867,64 грн.) та поданій декларації про майновий стан за звітний за 2018 рік на 133299,78 грн. (у т.ч. за рахунок арифметичної помилки на суму 74297,13 грн, за рахунок відсутності підтверджуючих документів про закупку товарів у контрагентів ФОП ОСОБА_3 на суму 4965,80 грн. та ФОП ОСОБА_4 на суму 5102,32 грн., та за рахунок включення до витратної частини суми 54737,57 грн (без ПДВ) закуплених та не реалізованих товарів (тютюнових виробів, які не обліковуються в залишках ТМЦ та не реалізовані за даними РРО та виписками банку).

За результатами документальної перевірки задекларованих сум витрат, вказаних у графі № 7 Книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_2 "Витрати на оплату праці найманих осіб" порушень не встановлено. Загальна сума витрат понесених на оплату праці найманих осіб у звітному 2018 році становить 186 282,53 грн. що відповідає задекларованій сумі у графі № 6 "Витрати на оплату праці найманих осіб" додатку Ф 2 до декларації про майновий стан

За результатами документальної перевірки Книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_2 встановлено:

"Інші витрати, пов`язані з отриманням доходу" обліковуються підприємцем у графі № 8 Книги обліку доходів та витрат підсумок якої за звітний 2018 рік становить 259 028,54 грн.

Загальна сума інших витрат, пов`заних з отриманням доходу у звітному 2018 році задекларовано у графі 7 інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг додатку Ф2 до декларації про майновий стан у сумі 259 028,54 грн.

За результатами документальної перевірки правильності визначення фізичною особою - приватним підприємцем ОСОБА_1 понесених "інших витрат, пов`язаних з отриманням доходу у звітному 2018 році" встановлено, що підприємцем щоденно здійснювався запис у частині суми витрат, понесених виключно у зв`язку з фінансово - господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 , про що надано відповідне пояснення…".

Отже, Акт перевірки № 68 містить посилання контролюючого органу про безпідставне завищення собівартості реалізованих товарів у поданій декларації про майновий стан за звітній 2017 рік на суму 11643,73 грн (у тому числі за рахунок арифметичної помилки на суму 867,64 грн.) та за звітний 2018 рік на 133299,78 грн. ( у т.ч. за рахунок арифметичної помилки на суму 74297,13 грн).

Згідно розрахунку ППР № за вказане порушення податковий орган донарахував ПДФО у сумі 20294,49 грн., у тому числі податку - 13529,66 грн., штрафні санкції 6764,83 грн.

Відповідно до розділу II (п.3,4,5) Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (далі Порядок), акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно га повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 4 розділу 3 Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів.

Втім, суд відмічає, що всупереч вказаним вимогам, Акт перевірки № 68 не містить жодних посилань на докази (первинні або інші документи), якими б підтверджувались обставини допущення позивачем арифметичної помилки, у чому полягало таке порушення, яким чином ревізор-інспектор визначив суму арифметичної помилки та якими нормами податкового законодавства врегульовано порядок донарахування ПДФО внаслідок арифметичної помилки.

Суд відмічає, що неприйнятним є спосіб встановлення податковим органом правопорушення стосовно витрат сформованих позивачем, без зазначення у акті перевірки документів, які були досліджені при перевірці та детального опису таких документів і обставин, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення, зокрема, допущення платником податку арифметичної помилки при декларуванні доходів. Порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки. Документальний спосіб дослідження у будь-якому випадку передбачає документи, як предмет такого дослідження, висновок податкового органу про податкове правопорушення по факту відсутності документів можливий виключно у випадку їх ненадання податковому органу платником податку під час проведення належної перевірки.

Під час розгляду справи представник відповідача також не зміг усунути вказані недоліки акта перевірки та навести суду докази (первинні або інші документи), якими підтверджувались обставини щодо наявності факту порушення позивачем обумовлених норм податкового законодавства.

Отже, здійснення перевірки та складання акту перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності належним чином зафіксованого порушення та детального відображення такого порушення в акті перевірки у встановлений законом спосіб, у контролюючого органу відсутня компетенція на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку з допущеними таким платником порушеннями, необхідно дотриматися певних умов, зокрема, щодо порядку проведення перевірки та складання акту перевірки.

Таким чином, нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів встановлені умови та порядок проведення перевірок. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 27.01.2015 (справа № 21-425а14), від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14) та у постанові Верховного Суду від 17.03.2018 (справа №1570/7146/12).

За таких обставин суд дійшов висновку про невідповідність вимогам податкового законодавства доводів відповідача, зазначених в Акті перевірки № 68, про завищення ФОП ОСОБА_1 собівартості реалізованих товарів у поданій декларації про майновий стан за звітний 2017 рік за рахунок арифметичної помилки на суму 867,64 грн. та за звітній 2018 рік за рахунок арифметичної помилки на суму 74297,13 грн, а тому суд скасовує ППР від 28.12.2019 № в частині донарахування грошового зобов`язання з ПДФО у сумі 13529,66 грн. та штрафних санкцій у сумі 6764,83 грн.

Зважаючи на те, що у ході розгляду справи суд встановив неправомірність висновку податкового органу щодо заниження позивачем оподатковуваного доходу на суму 75164,77 грн. (867,64 + 74297,13), податкове повідомлення-рішення від 28.12.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за результатами річного декларування за платежем військовий збір є незаконним та не підлягає скасуванню в частині нарахування військового збору у сумі 1127,47 грн. та штрафних санкцій у сумі 563,74 грн.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10 2017 № 2148-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з абзацами першим, третім п`ятим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

За результатами перевірки декларування ФОП ОСОБА_1 доходів за 2017-2018 роки, податковий орган сформував вимогу від 28.12.2019 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 29325,96 грн.

Суд не погоджується із нарахуванням позивачу ЄСВ у зв`язку із заниженням оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки на суму 75164,77 грн.

Втім, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI), незважаючи на те, що сума недоїмки визначена в оскарженій вимозі є невірною лише в частині, суд вважає неможливим скасувати рішення відповідача в частині неправильно зазначених сум, а приймає рішення про його повне скасування, що не позбавляє можливості відповідача винести нову вимогу із зазначенням у ній правильної суми недоїмки.

Додатково обґрунтовуючи відсутність у суду повноважень щодо самостійного визначення правильних сум недоїмки, суд посилається на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 06.11.2018 у справі № 813/3274/17. Так, судом касаційної інстанції вказано, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження, в даному випадку - щодо визначення суми недоїмки.

За таких обставин суд дійшов висновку про скасування вимоги від 28.12.2019 № Ф - про сплату боргу (недоїмки) на суму 29325,96 грн. та рішення від 28.12.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019 №, яким ФОП ОСОБА_1 визначена сума грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 35848,17 грн, у тому числі за основним платежем 23898,78 грн. та за штрафними санкціями 11949,39 грн., суд встановив наступне.

Із наданого відповідачем розрахунку нарахованих зобов`язань у розрізі порушень слідує, що грошове зобов`язання із ПДВ у сумі 23898,78 грн. нараховане у зв`язку із такими порушеннями:

- заниження суми податкових забов`язань з ПДВ у червні 2017 року на 38,81 грн. унаслідок допущеної помилки при декларуванні;

- за даними автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів встановлені завищення заявленого ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту на суму 3662,73 грн.;

- не задеклароване зобов`язання з ПДВ у зв`язку з отриманням податкового кредиту від підприємств-постачальників електроенергії, газу, вивезення ТПВ на суму 9249,70 грн.;

- не задеклароване зобов`язання з ПДВ у зв`язку з відсутністю на обліку залишків товарів, закуплених для реалізації на суму 10947,54 грн.

У судовому засіданні представник позивача погодився із порушеннями щодо заниження суми податкових забов`язань з ПДВ на 38,81 грн. та завищення заявленого ФОП ОСОБА_1 податкового кредиту на суму 3662,73 грн. та не оспорював дані порушення.

Щодо заниження зобов`язання з ПДВ у зв`язку з отриманням податкового кредиту від підприємств-постачальників електроенергії, газу, вивезення ТПВ на суму 9249,70 грн., суд враховує наступне.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 укладені: договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2016 № 01/01/16, яким передбачено передача в оренду 70,5 кв.м. торгової площі нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 ; договір оренди нежитлового приміщення від 01.08.2016 № 6, дія якого подовжена договором № 01/08/18 від 01.08. 2018, яким передбачено передача в оренду 24 кв.м. торгової площі нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 ; договір оренди нерухомого майна від 31.05.2017 № 31/05/17, яким передбачено передача в оренду 70,5 кв.м. торгової площі нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 ; договір оренди нерухомого майна від 26.05.2017 № 26/05/17, яким передбачено передача в оренду 21 кв.м. торгової площі нежитлового приміщення ТОВ "Норма-Фуд" за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до пунтів 2.3 та 3.2 зазначених вище договорів, експлуатаційні витрати по утриманню орендованого приміщення, в тому числі, але не виключно, водопостачання, електрозабезпечення, телефонний зв`язок, інтернет, газопостачання, послуги централізованої охорони орендованого майна, вивіз сміття та інше подібне компенсується орендарем орендодавцеві згідно рахунків-фактур.

Як зазначено в Акті перевірки № 68 "…ФОП ОСОБА_1 проводився облік вартості спожитих послуг орендарями (окремо по кожному контрагенту). За укладеними договорами аренди з ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_7 компенсація вартості вищезазначених спожитих арендарями комунальних послуг з газопостачання, водопостачання, постачання електроенергії та вивозу ТПВ сплачена не була. (Завірені належним чином копії даних бухгалтерського обліку з визначенням вартості вищезазначених спожитих арендарями ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_7 комунальних послуг додано до акту)…

…У порушення п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями ФОП ОСОБА_1 допущено заниження податкових зобов`язань з ПДВ з поставки послуг у перевіряємому періоді на суму 9249,70 грн…".

Отже, за результатами документальної перевірки встановлено, що вищезазначені послуги частково споживались орендаторами виробничих приміщень за умовами укладених договорів оренди з ФОП ОСОБА_1 .

Згідно із п. 187. 1 ст. 187 Податкового Кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з поставки товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Позивач жодним чином не обґрунтував своєї позиції з приводу протиправності висновків податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з ПДВ на суму 9249,70 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із доводами відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 9249,70 грн., оскільки позивач відніс до складу податкового кредиту суму вартості комунальних послуг, які не сам не споживав у межах своєї господарської діяльності. Дані послуги були спожиті іншими СПД орендарями.

Щодо заниження зобов`язання з ПДВ на суму 10947,54 грн. у зв`язку з відсутністю на обліку залишків товарів (тютюну), суд зазначає таке.

Зі змісту Акту перевірки № 68 слідує, що "… За результатами документальної перевірки повноти обліку руху ТМЦ встановлено не відповідність обліку фактично придбаного для подальшої реалізації товару за даними первинних документів та товарів, облікованих у Книзі обліку доходів та витрат для фізичних осіб - платників загальної системи оподаткування, зареєстрованої в Новокаховській ОДПІ 11.02.2014 за № 4502, яка прошнурована, пронумерована та скріплена мокрою печаткою Новокаховської ОДПІ.

За результатами документальної перевірки дотримання вимог п. 184.7 ст. 184 Кодексу "Якщо товари/послуги, необоротні активи , суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту , не були використані в оподатковуваних операціях... " ФОП ОСОБА_1 у частині правильності та своєчасності декларування зобов`язань з ПДВ у зв`язку з використанням закуплених для подальшої реалізації тютюнових виробів в неоподатковуваних ПДВ операціях, за умовами включення до складу податкового кредиту сум ПДВ при їх закупівлі встановлено наступне:

За результатами співставлення первинних документів, що свідчать про придбання товарів для подальшої реалізації, встановлено факт відсутності залишків тютюнових виробів станом на 01.01.2018 року у відповідних графах Книги обліку доходів та витрат для фізичних осіб - платників загальної системи оподаткування

Вказаних товар був оприбутковуваний у 2018 році у первинному обліку, згідно вимог чинного податкового законодавства, а саме: закуплено тютюнові вироби згідно укладених договорів про постачання товарів у постачальників на суму 86365,64 грн, а саме придбано тютюнових виробів у постачальника ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" (ЄДР 30622532) у 2018 році на суму 82337,04 грн. у постачальника "Торговий дім "Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД", Структурний підрозділ № 41 (ЄДР 36929041 ) ( Без ПДВ) на суму 4028,60 грн.

За даними реєстраторів розрахункових операцій, у звітному 2018 році реалізовано тютюнових виробів на 31628,07 грн. ( Без ПДВ)

Решта закуплених тютюнових виробів у сумі 54737,57 грн. (без ПДВ) у звітному 2018 році реалізована не була і, відповідно, до витратної частини декларації про майновий стан за звітний 2018 рік собівартість закуплених та не реалізованих тютюнових виробів у сумі 54737,57 грн. не були використані в оподатковуваних операціях, одночасно, суми податку по вищезазначених тютюнових виробах були включені до складу податкового кредиту, що задекларовано у деклараціях з ПДВ ФОП ОСОБА_1 : законодавством, не відображений як реалізований, зіпсований та втрачений у процесі здійснення торгівлі товар на суму 54737,57 грн. (без ПДВ).

Перевіркою повноти визначення бази оподаткування ПДВ за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено заниження бази оподаткування ПДВ у грудні 2018 року на суму 54737,57 грн.

Враховуючи вищенаведене, у порушення п. 184.7 ст. 184 Податкового кодексу "якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах.... " ФОП ОСОБА_1 занижено зобов`язання з ПДВ у грудні 2018 року на 10947,51 грн ( ПДВ - 20%)...".

Позивач заперечує щодо заниження ним зобов`язання з ПДВ у грудні 2018 року на 10947,51 грн, посилаючись на те, що стаття 184 Податкового кодексу України "Анулювання реєстрації платника податку", регулює питання, пов`язанні з припиненням статусу платника податку. Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 є платником ПДВ., статус платника у грудні 2018 року не припиняв. Актів знищення або псування табачних виробів немає. Згідно аналітичних відомостей, ця вартість товарів рахується на залишках. Позивач відмічає, що в книзі обліку доходів і витрат (гр. 6) відображається лише сума витрат на придбання товарів, робіт, послуг, безпосередньо пов`язану з доходом, отриманим за підсумками дня (ч. 6 п. 6 Порядку № 481), тобто купівельна вартість придбаних товарів. Протягом 2018 року було реалізовано тютюнових виробів на загальну суму 31628,08 грн, що підтверджується деклараціями акцизного податку. Згідно видаткових накладних, податкових накладних за 2018 рік було придбано тютюнових виробів на загальну сумму 86 365,64 без ПДВ. та оплачено на суму 79 829,38 грн. При реалізації товару ФОП ОСОБА_1 застосовується торгівельна націнка на тютюнові вироби 6%. Отже, собівартість реалізованих акцизних товарів, яка включається до витрат складає 29 837,81грн. Відповідно, залишок тютюнових виробів станом на 31.12.2018 складає 86365,64 - 29837,81 = 56527,83 грн. Собівартість цих товарів не включається до витрат 2018 року і може бути включена до витрат 2019 року за умови реалізації цих товарів у цьому періоді. Отже, документально не підтверджується заниження бази оподаткування ПДВ у грудні 2018 року на суму 54737,57 грн. (без ПДВ) і відповідно заниження зобов`язань з ПДВ у грудні 2018 року на 10947,51 грн.

Відповідно до п. 184.7 ст. 184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Суд відмічає, що положення ст. 184 ПК України регламентують порядок дій податкового органу та платника податку у разі анулювання реєстрації платника податку та підстави для анулювання реєстрації.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є платником ПДВ, статус платника ПДВ у грудні 2018 року не припиняв. Актів знищення або псування табачних виробів немає.

Оскільки позивач є платником ПДВ, суд вважає, що застосування до нього норми, яка встановлює порядок визначення платником податку податкових зобов`язань у разі анулювання реєстрації платника ПДВ, є безпідставним.

Таким чином, суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019 № в частині визначення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем 10947,54 грн. та за штрафними санкціями у сумі 5473,77 грн.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень неу повному обсязі надав суду докази на підтвердження правомірності оспорюваних рішень.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 ..

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 161- 163, 167 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 28.12.2019 № , яким ФОП ОСОБА_1 визначена сума грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами у сумі 103486,02 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 28.12.2019 № , яким ФОП ОСОБА_1 визначена сума грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 8623,84 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 28.12.2019 № в частині визначення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем у сумі 13529,66 грн. та за штрафними санкціями у сумі 6764,83 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 28.12.2019 № в частині визначення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем у сумі 1127,47 грн. та за штрафними санкціями у сумі 563,74 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 28.12.2019 № в частині збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 10947,54 грн. та за штрафними санкціями у сумі 5473,77 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № Ф - на суму 61952,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.12.2019 № Ф- на суму 29325,96 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 28.12.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2932,60 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 28.12.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 30976,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2729 (дві тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн. 46 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10 вересня 2020 р.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 111030200