Справа № 640/9917/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9917/19 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи, платника податків ОСОБА_1 від 08 лютого 2019 року № 1570.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на переконання позивача, спірний наказ видано безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства, що порушує її права та інтереси як платника податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головним управлінням ДПС у місті Києві подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що наявні у справі докази спростовують твердження позивача і суду першої інстанції, оскільки ГУ ДФС у м. Києві було направлено запит (за № 61858/С/26-15-42-05-27 від 17.10.2018) платнику податків ОСОБА_1 про надання інформації та документальне підтвердження з питань отримання доходів за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, яке було вручено 19.10.2018 з відміткою «за довіреністю». Водночас, позивачем на вищезазначений запит не було надано інформацію та її документальне підтвердження. Станом на дату написання Акту ФОП ОСОБА_1 відповіть та документальні підтвердження не надала.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що наказ був винесений в порядку визначеному законодавством, а тому підстави для його скасування - відсутні.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року та на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, а також з дослідженням всіх наданих сторонами доказів у відповідності до норм матеріального права, та з дотриманням норм процесуального права. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги такими, що задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, позивач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи Головне управління ДФС у м. Києві направило позивачу запит від 17.10.2018 № 61858/С/26-15-42-05-27 про надання інформації та документальне підтвердження з питань отримання доходів за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року (а.с. 13-14).

У відповідь на зазначений лист ФОП ОСОБА_1 листом від 29.10.2018 повідомила відповідача, що позбавлена можливості надати запитувані відомості та документи, оскільки 29.08.2018 заступником начальника 5-го слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві Бовкуном В.А , в межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2018 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 21.08.2018, було проведено обшук за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . Під час проведеного обшуку органом досудового розслідування було, окрім іншого, вилучено всю фінансово-господарську, бухгалтерську і податкову документацію (а.с. 15).

22.11.2018 відповідач звернувся з листом до позивача, в якому просив надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження стосовно перебування у господарських відносинах з контрагентами згідно задекларованих даних в податковій звітності з ПДВ вересень 2018 року (а.с. 16-17).

У встановлені законом строки позивач надала відповідь на запит ГУ ДФС у м. Києві, де зазначила всі факти та надала відповідні документи (а.с. 18-22).

08 лютого 2019 року на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ГУ ДФС у м. Києві видано наказ №1570 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 04.01.2016 по 31.12.2017, яка буде проводитись з 20 лютого 2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

Підставою для прийняття такого наказу стала доповідна записка управління контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб від 06 лютого 2019 року №805/26-15-42-05-29 (а.с. 24).

Також, ГУ ДФС у м. Києві сформовано повідомлення від 11 лютого 2019 року №13270/С/26-15-42-05-28, яким позивача було зобов`язано забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувалися в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог фіскальної служби, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року (а.с. 23).

Незгода позивача із зазначеним наказом, зумовила її звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений наказ № 1570 від 08.02.2019, прийнято за відсутності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, із дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки. Так, зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що в матеріалах справи, відсутні будь-які докази на підтвердження наявності конкретних обставин (фактів), які б свідчили про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі обставин, зазначених у письмових запитах ГУ ДФС у м. Києві, зокрема, доказів виявлення таких обставин внаслідок перевірок інших платників податків тощо. Позивачем в свою чергу, на запит податкового органу та у відведений строк надані пояснення та їх документальні підтвердження, відповідність яких обсягу запитуваної інформації не спростована суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, якщо він заперечує проти адміністративного позову, відповідними доказами.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Положеннями п. 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог та п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Разом з цим, положеннями пп. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 ПК України регламентовано, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Стаття 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Положеннями пп. 78.1.1 п. 78.1 п. 78.4 ст. 78 ПК України регламентовано, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (пп. 78.4. п. 78.4 ст. 78 ПК України).

Згідно з приписами п.73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин, зокрема, якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Платники податків зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Разом з цим, приписами вказаної норми передбачено, що Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 р. № 1245 було затверджено Порядок періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом.

Відповідно до пунктів 10, 11 вказаного Порядку запит щодо отримання податкової інформації від платників податків оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються:

- посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації;

- підстави для надіслання запиту;

- опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Перед тим, як направити запит, орган державної податкової служби перевіряє: наявність законодавчих підстав для отримання податкової інформації; наявність інформації в системі органів державної податкової служби; відсутність підстав для періодичного подання зазначеної інформації відповідно до цього Порядку.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Тобто, як правильно було зазначено судом першої інстанції, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, може бути належною підставою для прийняття керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 12 березня 2019 року у справі №807/1349/13-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, дослідивши наявну в матеріалах справи копію запиту від 17.10.2018 колегією суддів встановлено, що вказаний запит складений не у відповідності до вимог ПК України.

Так, у запиті від 17.10.2018, всупереч вимогам п. 73.3 ст. 73 ПК України, як підставу його надіслання зазначено лише, що «у зв`язку з отриманням інформації, щодо можливого порушення податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючи органи, а саме невідповідність реалізованих та придбаних товарів (наданих/отриманих послуг), з метою перевірки правильності відображення платником податків ОСОБА_1 в податкових деклараціях платника з 01.01.2016 по 31.09.2018 фінансових показників ГУ ДФС у м. Києві просить надати інформацію та її документальне підтвердження щодо фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2016 по 31.09.2018.»

Аналізуючи зміст такого запиту, вбачається, що контролюючий орган обмежився лише загальними посиланнями на норми права, при цьому, в якості правових підстав для надіслання запиту контролюючий орган визначив такі підстави як: у зв`язку з отриманням інформації, щодо можливого порушення податкового законодавства. Водночас конкретної інформації, яка це підтверджує, контролюючий орган не зазначив.

При цьому, як правильно було встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження наявності конкретних обставин (фактів), які б свідчили про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі обставин, зазначених у письмових запитах ГУ ДФС у м. Києві, зокрема, доказів виявлення таких обставин внаслідок перевірок інших платників податків тощо.

У свою чергу, судова колегія зазначає, що вимога про надання відповідної інформації має визначати у запиті саме фактичні дані підстави, тобто наявність конкретних обставин, а не посилання на відповідні норми Податкового кодексу України та загальні поняття.

Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що як вже зазначалось, у разі наявності обставин для направлення запиту, податковим органом має бути вказано в такому запиті, які саме факти свідчать про порушення платником податків законодавства, виявлено податковим органом, з зазначенням інформації, яка це підтверджує.

Без повідомлення вказаних фактів платник податків не в змозі надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд про що останнім зазначається, зокрема в постанові від 07.02.2019 року у справі № 813/2716/17, постанові від 18.12.2018 року у справі № 820/1686/17, постанові від 20.06.2018 року у справі № 802/2054/17-а.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запит від 17.10.2018 не містить жодної інформації та доказів, які б підтверджували наявність підстав для його надіслання, відтак, запит контролюючого органу оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, та не містить конкретних підстав та чітко окреслених обставин які б свідчили про порушення платником податку податкового законодавства.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що ФОП ОСОБА_1 на вищезазначений запит не було надано інформацію та її документальне підтвердження повністю спростовуються наявним у матеріалах справи листом із поясненнями позивача від 29 жовтня 2018 року.

При цьому, відповідач в апеляційній скарзі визнає ту обставину, що позивач не мала можливості надати вказані у запиті документи, оскільки всю її фінансово-господарську, бухгалтерську та податкову документацію було вилучено під час обшуку в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2018 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 21.08.2018.

Щодо запиту від 22.11.2018, то колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту оскаржуваного наказу перевірку вирішено провести за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, у той час як у запиті від 22.11.2018 контролюючий орган просив позивача надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження стосовно перебування у господарських відносинах з контрагентами згідно задекларованих даних в податковій звітності з ПДВ за вересень 2018 року.

Тобто, вказана у даному запиті інформація не стосується визначеного в оскаржуваному наказі періоду перевірки.

Крім того, як правильно було зазначено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем також надавалась відповідь на вказаний запит контролюючого органу.

При цьому, судова колегія також зауважує, що вказаний запит не відповідає вказаним в оскаржуваному наказі підставам проведення перевірки, а саме пп. 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, оскільки в ньому податковим органом вказується про те, що за результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства, а саме: обсяг придбання не відповідає обсягам постачання; дані податкової звітності з ПДВ не відповідають даним ЄРПН. Водночас, виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків визначено в якості однієї з підстав для проведення перевірки контролюючим органом у пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Також, судовою колегією не приймаються до уваги посилання апелянта на положення п.85.2 ст. 85, п. 44.6 ст. 44 ПК України, а також те, що станом на дату підписання акту ФОП ОСОБА_1 відповідь та документальні підтвердження не надала, оскільки по-перше предметом даного спору є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень наказу про проведення перевірки, а не прийнятих за результатом її проведення рішень (актів, висновків) податкового органу, а по-друге відповідні доводи апелянта повністю спростовуються наявним у матеріалах справи доказами. Так, колегією суддів встановлено, що позивачем у відповідь на запит контролюючого органу було надіслано пояснення про вилучення у неї фінансово-господарської, бухгалтерської та податкової документації під час обшуку в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2018, однак факт надання позивачем відповідних пояснень не знайшов відображення у оскаржуваному наказі.

При цьому, колегія також критично оцінює посилання у спірному наказі на доповідну записку управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 06.02.2019 № 805/26-15-42-05-29, яка за своєю суттю є документом внутрішнього використання та має за мету спонукання керівника до прийняття конкретного рішення, що також вказує на необґрунтованість та безпідставність оскаржуваного наказу податкового органу.

За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи, що контролюючим органом не доведено наявності підстав для надсилання запиту, а також не спростовано факт отримання пояснень від позивача, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржений наказ № 1570 від 08.02.2019 року, прийнято за відсутності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, із дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки.

Разом з цим колегія суддів враховує, що згідно з приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 242, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович