Справа № 160/6611/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року Справа № 160/6611/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 12.05.1997 р. до 03.04.2003 р. методистом в дошкільному навчальному закладі комбінованого типу № 2 «Мрія»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального стажу період роботи з 12.05.1997 р. до 03.04.2003 р. методистом в дошкільному навчальному закладі комбінованого типу № 2 «Мрія».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення необхідного віку та стажу позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, за результатами розгляду якої призначено пенсію з 11.08.2018 року. У вересні 2018 року позивачем направлено до відповідача заяву про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, проте відповідачу було відмовлено у такій виплаті з підстав відсутності необхідного спеціального стажу. Таке рішення позивач вважає протиправним з огляду на наявність документів, що свідчать про те, що позивач має спеціальний стаж роботи з 12.05.1997 р. до 03.04.2003 р. методистом в дошкільному навчальному закладі комбінованого типу № 2 «Мрія». Вказує, що в трудовій книжці наявні записи перебування позивача у спірний період у трудових відносинах з дошкільним навчальним закладом комбінованого типу № 2 «Мрія» на посаді методиста. Вказана посада віднесена до посад працівників освіти, отже у позивача наявний необхідний спеціальний стаж роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
20.08.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень. Також підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 є особою, якій 11.08.2018 року призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Судом встановлено, згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , що остання, зокрема:
- 20.02.1990 року прийнята по переводу фізіоінстуктором в ясла-садок (наказ № 84-к від 16.02.1990 р.), 02.08.1993 року переведена на посаду вихователя (наказ № 217-к від 20.07.1993 р.), 12.05.1997 року переведена на посаду методиста в дошкільному навчальному закладі комбінованого типу № 2 «Мрія».
Згідно запису № 16 трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 посада методиста перейменована в посаду вихователя-методиста дошкільного закладу.
ОСОБА_1 11.02.2019 року подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення згідно п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 927/С-09 від 22.02.2019 року повідомлено позивача про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення з урахуванням того, що стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 28 років 6 місяців 19 днів. До спеціального стажу не зараховано наступні періоди роботи: 01.08.1988 - 21.08.1989 інспектор по методичній роботі в ДП «ВО Південний машинобудівний завод»; 20.02.1990 - 01.08.1993 фізінструктор в яслах-садку №2; 12.05.1997 - 03.04.2003 методист в дошкільному навчальному закладі комбінованого типу № 2 «Мрія», оскільки ці посади не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно статті 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
У відповідності до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Зокрема до пункту 1 вказаного Переліку внесено посади в дошкільних навчальних закладах всіх типів: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
Згідно примітки 2 Постанови, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Отже, посада, яку займала позивач у період з 12.05.1997 р. по 03.04.2003 р. - методист - не віднесена до переліку посад, робота на якій враховується до спеціального стажу роботи, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909.
Так, посаду «методист» віднесено до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 в установах інших форм гурткової роботи, а також включено посаду «вихователь-методист» у позашкільних закладах.
При цьому суд акцентує, що пунктом 2 Порядку № 1191 чітко визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.
Отже в даному випадку постанова Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 не підлягає застосуванню. Також доводи про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 прийнята на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення» є хибними та нічім не підтверджено, зокрема у вказаній постанові не містить посилання на Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищезазначені висновки суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 25.08.2020 року по 28.08.2020 року у відпустці, справа розглянута 31.08.2020 року.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 193, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 31 серпня 2020 року.

Суддя Е.О. Юрков