Справа № 200/2004/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 р. Справа№200/2004/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код 43142826, 87515, Донецька область, вул.Італійська, 59) про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2020 №0-0582. Позов вмотивовано тим, що контролюючим органом протиправно розраховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, оскільки цей об`єкт експлуатується в якості виробничо-складського комплексу та не є об`єктом оподаткування.

26 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження.

16 березня 2020 року до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить будівля за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 2508 кв.м, яка є об`єктом оподаткування в силу вимог ст. 266 Податкового кодексу України. Зазначає, що позивач є платником податку на нерухоме майно. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

16 березня 2020 року, 13 квітня 2020 року, 12 травня 2020 року ухвалами суду відкладено розгляд справи до 13 квітня 2020 року, 12 травня 2020 року, 02 червня 2020 року відповідно.

02 червня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15 червня 2020 року.

15 червня 2020 року ухвалою суду відкладено розгляд справи по суті за клопотанням представника позивача Пудак О.І., яке обумовлено запровадженням карантинних заходів на території України.

05 серпня 2020 року ухвалою суду відкладено розгляд справи по суті за клопотанням представника позивача Пудак О.І., яке обумовлено запровадженням карантинних заходів на території України.

04 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача Пудак О.І. про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано продовженням терміну карантину, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корнавірусом SARS-CoV-2».

Вирішуючи питання щодо перенесення судового засідання суд враховує, що представником позивача у клопотанні не визначені причини, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами, причин неявки не повідомлено. Позивач також не повідомив суд про неможливість прибуття до судового засідання. Суд враховує, що явка позивача та/або його представника у судове засідання не визнана обов`язковою, при цьому, саме по собі запровадження протиепідемічних заходів на території України не є підставою для відкладення розгляду справи.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що під час підготовчого провадження були встановлені всі передбачені статтею 180 КАС України та вчинені дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, а неявка позивача та/або його представника не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим, суд визнав за можливе, з метою дотримання розумного строку розгляду адміністративної справи, розглянути її в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянкою України, не зареєстрована як фізична особа-підприємець, є власником 65/100 частки комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

20 лютого 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір розподілу нерухомого майна між співвласниками спільної часткової власності. Згідно п.4.3 ОСОБА_1 належать основні будівлі (65/100 частки комплексу), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа об`єкта складає 2508 кв.м.

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.01.2016 № 7/4-37, дію якого продовжено на 2019 рік, встановлені наступні ставки податку для фізичних осіб: для об`єктів житлової нерухомості у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року; для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1,0 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року.

Відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік мінімальна заробітна плата складала 4173,00 грн., тобто у гривневому еквіваленті ставка податку складала (0,5% х 4173 грн. = 20,87 грн.).

30 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0582, яким згідно з пп.54.3.3. п.54.3 ст.54, п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 52329,42 грн. Податкове зобов`язання у сумі 52329,42 грн. визначено із показників: загальна площа 2508 кв.м., мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 рокі 4173,00 грн.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його неправомірним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 01.01.2015 року (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України). Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпункт 266.2.2 є пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від а до л) передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами е та і, на відміну від пункту є. Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування (д), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу (е), сільськогосподарський товаровиробник (ж), громадські організації інвалідів та їх підприємства (з), релігійні організації (и)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання (ґ), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів (і), будівлі промисловості (є) тощо).

Буквальний аналіз пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку про те, що нерухомість має бути класифікована як будівлі промисловості промислових підприємств. При цьому законодавець використав прислівник зокрема, який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У підпункті 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Фізичній особі ОСОБА_1 нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік за нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2508 кв.м.

Отже, контролюючим органом обчислено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, виходячи з площі об`єкту нежитлової нерухомості та з урахуванням ставок податку та за наявності підстав для такого нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд вважає неприйнятними доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги встановленої пунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З цього приводу суд зазначає, що за положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт ґ).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії, 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості, 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття промислове підприємство.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B Добувна промисловість та розроблення кар`єрів, C Переробна промисловість, D Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, E Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та F Будівництво.

Промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Отже, застосування пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 806/2676/17 та у справі № 806/2461/17, від 11.12.2018 у справі № 819/314/18.

Суд зазначає, що в межах спірних відносин позивач лише вказує на ту обставину, що він володіє будівлею промисловості, що підтверджується звітом про оцінку. Водночас, у звіті про оцінку комплексу належного позивачеві, вказується лише на те, що оцінювач прийшов до висновку, що найкраще та найбільш ефективне використання об`єкта оцінки є його поточне використання в якості виробничо-складського комплексу з адміністративними приміщеннями. При цьому, оцінка проводилась у 2011 році, а податок позивачеві контролюючим органом визначений за 2019 рік.

Разом із цим, судом не беруться до уваги надані представником позивача докази, а саме договір оренди нежитлових приміщень від 01 грудня 2012 року№ 1-12, згідно якого позивач передає в оренду належне їй приміщення терміном на 10 років ТОВ Богданавторемсервіс, зважаючи на наступне.

За приписами частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України, як у редакції чинній на момент укладення означеного вище договору, так і на даний час, передбачається, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно статті 794 Цивільного кодексу України у редакції чинній станом на 01 грудня 2012 року також визначалось, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, приймаючи до уваги, що договір оренди нерухомого майна укладений на термін 10 років без нотаріального посвідчення, то він є нікчемним в силу вимог закону, а тому не може прийматися судом до уваги.

Таким чином, під час розгляду даної адміністративної справи для застосування пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до спірних правовідносин судом не встановлені обов`язкові умови: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

З огляду на наведене, виходячи з аналізу норм, які регулюють спірні відносини, у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення та, як наслідок, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 №200/3532/20-а.

Відповідно до статті 139 КАС України, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,6,90,132,139,193,242-244,246,255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код 43142826, 87515, Донецька область, вул.Італійська, 59) про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2020 №0-0582 відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош