Справа № 300/773/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Справа № 300/773/20 пров. № А/857/8090/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (суддя Микитюк Р.В., м.Івано-Франківськ) у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУПФ) в якому просила:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні в пільговому обчисленні стажу за період роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.01.1991 по 07.08.1999 щодо відмови у врахуванні довідки про заробітну плату від 06.06.2016 №РН/14-20-Г-119 (далі - Довідка) при призначенні пенсії на пільгових умовах, врахування стажу в півтора кратному розмірі та щодо застосування обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 при обчисленні пенсії;

зобов`язати ГУПФ здійснити обчислення пільгового стажу за періоди роботи з 22.08.1998 по 07.08.1989, здійснити розрахунок трудового стажу позивача в пільговому обчисленні за вище вказаний період в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, виплатити недоотримані суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин. При цьому, зобов`язати здійснити перерахунок пенсії з урахуванням розміру заробітної плати із включенням сум районного коефіцієнта 1,7 та північної надбавки 1,5 на підставі доданої Довідки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що при призначенні їй пенсії за віком, як матері дитини-інваліда відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) відповідач не врахував до стажу в пільговому обчисленні період його роботи в районі Крайньої Півночі з 01.01.1991 по 07.08.1999, а також не врахував заробітну плату з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, яка нараховувалася їй за періоди роботи у Майському управлінні технологічного транспорту виробничого об`єднання «Юганськнафтогаз» (далі - УТТ) та у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Пить-Яхавтотранс-№3» (далі - ТОВ) та застосування обмеження коефіцієнту заробітної плати 5,6. За результатами звернення до ГУПФ із заявою про зарахування їй в пільговому обчисленні (рік за півтора) періодів роботи, в тому числі з 01.01.1991 по 07.08.1999, як трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі, також зарахування районного коефіцієнту та північної надбавки, а також зняти обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 їй відмовлено. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки порушено її право на отримання пенсії в розмірі, гарантованому чинним законодавством.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено врахування в пільговому обчисленні періодів роботи позивача після 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Щодо коефіцієнтів північної надбавки за період роботи з 01.01.1992 по 07.08.1999, то вказані періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі не є страховими в розумінні Закону №1058-IV, оскільки набуті не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Крім того, як встановлено судом періоди роботи позивача з 22.08.1989 по 31.12.1991 в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі відповідачем обчислено з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, що підтверджується розрахунком стажу, тому відповідно вимога позивача у цій частині не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем даний період роботи вже зараховано у пільговому обчисленні.

В цій частині щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ з 01.09.2012 та отримує пенсію за віком як мати дитини-інваліда згідно Закону №1058-IV.

Розмір пенсії за віком визначено виходячи з тривалості страхового стажу, що становить 28 років 1 місяць, величини заробітку, з якого були сплачені страхові внески, тобто коефіцієнтів страхового стажу, що становить 0,28083. Згідно розрахунків пенсійного органу середній заробіток позивача склав 19283,84 грн. Заробітна плата за період з 01.01.1994 по 31.12.1998 (згідно поданої довідки) та за період з 01.03.2001 по 31.08.2013 (згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу), коефіцієнт зарплати - 2,35746.

В період з 22.08.1989 по 31.07.1998 позивач працювала на постійній основі в УТТ на посаді комірника колони №5, після чого , згідно наказу від 31.07.1998 №3220 була звільнена.

З 01.08.1998 по 07.08.1999 працювала на постійній основі у ТОВ на посаді диспетчера та згідно наказу від 05.08.1999 №120 була звільнена за власним бажанням (а.с.7-11).

Вищевказані підприємства знаходились на території Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області (територія колишнього Союзу РСР та сучасної Російської Федерації), що прирівняні до районів Крайньої Півночі.

У відповідь на звернення позивача щодо пенсійного забезпечення ГУПФ листом від 27.02.2020 №342-277/Г-02/8-0900/20 відмовило в зарахуванні стажу та перерахуванні пенсії. У листі зокрема зазначено, що статтею 5 Указу від 10.02.1960 встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на три роки. Оскільки позивачу при призначенні пенсії не було надано копій строкових трудових договорів за періоди роботи з 1992 по 1999 рік, підстав для зарахування даного періоду роботи у півтора кратному розмірі немає. Що стосується зарахування при розрахунку пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, то відповідно до вимог чинного законодавства не передбачено права осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки та районного коефіцієнту, яку вони отримували під час роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі (а.с.12-14).

Щодо факту роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, за період з 22.08.1989 по 31.12.1991 відповідачем обчислено страховий стаж позивача з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, що підтверджується розрахунком стажу (а.с.94).

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначені в положеннях Закону №1058-IV та Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-1) та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-2), а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.

Згідно пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Разом з тим, спірні відносини виникли у зв`язку з неврахування відповідачем в пільговому обчисленні періодів роботи позивача з 01.01.1991 по 07.08.1999 в УТТ та ТОВ, тобто періодів роботи після 01.01.1991, врахування яких в пільговому обчисленні чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 (далі - Тимчасова Угода) при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді, ні в Угоді, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом в постановах від 31 січня 2018 року у справі №676/7065/14-а та від 30 травня 2019 року у справі №348/2974/14-а.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати при розрахунку пенсії позивача сум районного коефіцієнту 1,7 та північної надбавки 1,5 на підставі Довідки при визначенні розміру заробітної плати за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.01.1992 по 07.08.1999 та здійснити перерахунок пенсії, то слід зазначає таке.

Згідно зі статті 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум; 3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону №1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР; в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) визначено, що до структури оплати праці відносять «інші заохочувальні та компенсаційні виплати». До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому, визначення поняття «компенсаційні виплати» законодавство України не містить.

Проте, правильне встановлення дійсного змісту цього поняття є визначальним у цьому спорі, оскільки лише за наявності правових підстав віднести північну надбавку до компенсаційних витрат, відповідно, будуть і підстави включити цю надбавку до заробітку для обрахунку пенсії.

Під компенсаційними виплатами розуміють виплати понад заробітну плату з метою відшкодування працівникам понесених матеріальних витрат, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків.

Тобто, компенсаційними є лише ті витрати, що спрямовані на відшкодування саме понесених матеріальних витрат, здійснених у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

Поряд з цим, особливе призначення компенсацій, як правило, виключає періодичність їх виплат. Невизначеність у строках одержання компенсації пояснюється необхідністю виплатити їх на відшкодування вже понесених матеріальних витрат працівника або коштом майбутніх, також неминучих матеріальних витрат (ці строки залежать від юридичних фактів, за наявності яких у працівника виникає право на одержання компенсаційних коштів).

Отже, характерною рисою компенсації є мета та зміст її виплати - відшкодування працівникові здійснених ним матеріальних витрат, того, що витрачено (має бути витрачено) в процесі виконання трудових обов`язків.

Вказане дає підстави для висновку, що північна надбавка за своєю правовою природою не може бути віднесена до компенсаційних витрат, оскільки вона не є відшкодуванням працівникові понесених ним матеріальних витрат, того, що витрачено (має бути витрачено) в процесі виконання трудових обов`язків. Натомість, північна надбавка виплачувалась регулярно, тобто їй притаманна періодичність, та у фіксованому розмірі незалежно від здійснення працівником матеріальних витрат. Тобто, її виплата не пов`язувалась з юридичним фактом понесення працівником матеріальних витрат.

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу, що північна надбавка не наділена ознаками, характерними для компенсаційних витрат, а тому не може бути віднесена до цієї категорії.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 345/4049/16-а.

Крім того, необхідно звернути увагу, що за змістом статті 2 Закону №108/95-ВР додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Поряд з цим, північна надбавка чинним законодавством України не передбачена, а тому не може вважатись додатковою заробітною платою.

З урахуванням зазначеного убачається, що викладеними вище нормами законодавства не передбачено право осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки, яку отримували особи під час роботи в районах Крайньої Півночі. При цьому, факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків з вказаних сум виплаченої надбавки в даному випадку жодного значення для вирішення спору не має.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року у справі №489/5283/16-а.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо невключення до заробітної плати позивача, з якої обчислюється пенсія, районних коефіцієнтів 1,7 та надбавок 1,5 за період її роботи з 01.01.1992 по 07.08.1999 в районі прирівняному до районів Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Необґрунтованими є посилання скаржника на норми Угоди, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Що стосується позовної вимоги про зняття коефіцієнту заробітної плати 5,6 за спірні періоди роботи, то апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.012016 або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 незалежно від перерв.

Відповідно до статті 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Позивач вказує, що на час отримання нею заробітної плати у період з 05.01.1988 по 07.08.1998 обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки таке обмеження встановлено лише 13.07.1998 постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» №1064.

Проте, такі твердження апелянта є безпідставними, оскільки обмеження сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону №1788-XII показником 5,6 застосовується саме до заробітних плат, які отримувались до встановлення такого обмеження (до 01.07.1998), тобто в даному випадку до виплат, які отримувала позивач в період з 05.01.1988 по 30.06.1998.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшо ввірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 8 вересня 2020 року.