Справа № 640/19512/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Київ № 640/19512/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Магнат"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Магнат» (далі - позивач та/або ТОВ «Фінансова компанія Магнат») з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач та/або контролюючий орган/ГУ ДПС у м. Києві) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 30.09.2019 року №000288509, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві та присудити на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення посилаючись на порушення позивачем статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР, оскільки ТОВ «Фінансова компанія Магнат» не належить до уповноважених банків або їх агентів, тому не підпадає під сферу дії цієї правової норми та не міг допустити її порушення. З огляду на зазначене, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Магнат» до нього не може бути застосована відповідальність передбачена статтею 18 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР.

Представником відповідача подано відповідь на відзив, у якому останній вказує на правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.04.2019 року Національним банком України надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Магнат» генеральну ліцензію №11 на здійснення валютних операцій, відповідно до якої позивач має право здійснювати, як не банківська фінансова установа, оператор поштового зв`язку торгівлю валютними цінностями в готівковій формі.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 11.09.2019 року №127 проведено фактичну перевірку ТОВ «ФК «Магнат», за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Черкаська область, м. Тальне, вул. Вільних козаків, б. 18, з 11.09.2019 року тривалістю 10 (десять) діб.

За наслідком здійснення фактичної перевірки складено акт (довідка) перевірки за дотриманням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимоги з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 13.09.2019 року №12/23/23/05/39307260 (від 24.09.2019 року №0163/26/15/05) (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акту перевірки в ході її проведення встановлено, що не відповідність готівкових коштів в іноземній валюті на місці проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти даним фіскального звіту у розмірі 26 грн.

Контролюючий орган дійшов до висновку про порушення позивачем положень пункту 7 статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР.

Акт підписаний ОСОБА_1 13.09.2019 року. У зауваженнях до акту перевірки останньою вказано про їх відсутність та про те, що порушення мало місце.

На підставі наведеного ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.09.2019 року №0288509, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Магнат» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у розмірі 130 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР).

Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Положеннями статті 1 Закону №265/95-ВР, визначено, що реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо, а розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

В свою чергу, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону №265/95-ВР уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов`язані:

1) проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти, змінювати курс валюти відповідно до порядку, встановленого Національним банком України;

2) проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій;

3) зберігати протягом робочої зміни другий примірник розрахункового документа, що підтверджує здійснення операції;

4) застосовувати у встановленому порядку лише ті реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій;

5) видавати особі, яка купує або продає іноземну валюту, перший примірник розрахункового документа на повну суму операції;

6) здійснювати операції з купівлі-продажу іноземної валюти тільки за рахунок коштів банку;

7) забезпечувати відповідність готівкових коштів та іноземної валюти на місці проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти даним фіскального звіту;

8) проводити технічне обслуговування без порушення раніше здійсненого належним чином опломбування реєстратора розрахункових операцій, ремонтувати реєстратори розрахункових операцій через центри сервісного обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

9) забезпечувати цілісність пломб реєстраторів розрахункових операцій, а також незмінність програмно-технічних засобів, що реалізують фіскальні функції.

Частиною 2 статті 8 Закону №265/95-ВР встановлено, що форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюються Національним банком України за погодженням з органом доходів і зборів.

Відповідно до вимог статей 5, 6, 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а також статей 7, 44 Закону України "Про Національний банк України", з метою приведення у відповідність до чинного законодавства, уникнення множинності та вдосконалення нормативно-правових актів Національного банку України з питань забезпечення ефективної роботи уповноважених банків та уповноважених фінансових установ під час здійснення валютно-обмінних операцій на готівковому сегменті міжбанківського валютного ринку України Правління Національного банку України Постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року №502, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.01.2003 року за №21/7342 постановлено затвердити Інструкцію про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, яка встановлює порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків (далі - банк), а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового зв`язку (далі - фінансова установа), їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою - резидентом (далі - Інструкція №502).

Положеннями пункту 2 розділу II Інструкції №502 визначено, що банк, фінансова установа під час здійснення валютно-обмінних операцій мають забезпечувати: документальне оформлення проведених валютно-обмінних операцій; своєчасне відображення валютно-обмінних операцій у бухгалтерському обліку; належний внутрішній контроль за валютно-обмінними операціями; створення безпечних умов для роботи з готівкою та її зберігання.

Банк, фінансова установа зобов`язані забезпечити наявність програмних комплексів, функціональні можливості яких забезпечують здійснення контролю за обсягами проведення валютно-обмінних операцій у межах банку - юридичної особи, фінансової установи (п. 3 розділу II Інструкції №502).

Згідно пункту 10 розділу II Інструкції №502 банк, фінансова установа зобов`язані встановити максимальну суму залишків іноземної валюти та гривень у касах відокремленого підрозділу фінансової установи, пункту обміну валюти банку, фінансової установи в неробочий час в обсязі, що має забезпечити їх роботу протягом робочого дня. Залишки валютних цінностей можуть перевищувати встановлену максимальну суму у вихідні й святкові дні.

У касі відокремленого підрозділу фінансової установи, пункті обміну валюти банку, фінансової установи в наявності має бути копія наказу (витягу з наказу), іншого документа фінансової установи, банку, згідно з яким для цього відокремленого підрозділу, пункту обміну валюти була встановлена максимальна сума залишків готівкової іноземної валюти.

Залишки валютних цінностей, що перевищують установлену максимальну суму в робочий день, підлягають інкасації в цей день, а у вихідні й святкові дні - не пізніше наступного робочого дня банку, фінансової установи.

Якщо пункти обміну валюти працюють цілодобово, то закінченням робочого дня вважається початок операційного (робочого) дня банку, фінансової установи.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов`язані, серед іншого, забезпечувати відповідність готівкових коштів та іноземної валюти на місці проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти даним фіскального звіту.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР у разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - п`ятикратного розміру суми, на яку виявлено незбіг, - у разі перевищення суми готівкових коштів або іноземної валюти на місці проведення операцій над сумою коштів, яка зазначена у фіскальному звіті.

Між тим, аналіз положень частини 1 статті 4, з урахуванням приписів пункту 4 частини статті 18 Закону №265/95-ВР дає суду підстави дійти до висновку, що відповідальність встановлена наведеною правовою нормою застосовується виключно до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суд від 13.06.2018 року у справі №826/15581/16.

Таким чином обов`язок встановлений частиною 1 статті 4 Закону №265/95-ВР, як і відповідальність передбачена положеннями пункту 4 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР визначаються та застосовують виключно до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюються свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.

ТОВ «Фінансова компанія Магнат» не є уповноваженим банком чи суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність на підставі агентської угоди з уповноваженим банкам, а є фінансовою установою, що здійснює свою діяльність на підставі генеральної ліцензії, виданої Національним банком України, а відтак, застосування до позивача штрафних санкцій на підставі наведених положень є неправомірним.

Окрім зазначеного суд при вирішенні спору по суті враховує, що в ході розгляду справи встановлено та не заперечувались обставини викладені в акті перевірки щодо невідповідності готівкових коштів в іноземній валюті на місці проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти даним фіскального звіту у розмірі 26 грн.

Разом з цим, суд наголошує, що спірним аспектом в межах даних правовідносин є правова підстава для застосування відповідних санкцій. Суд акцентує увагу, що дійсно наявне порушення, однак санкції встановлені пунктом 4 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки позивач не є уповноваженим банком чи суб`єктом господарювання, який здійснює свою діяльність на підставі агентської угоди з уповноваженим банкам.

В той же час, пунктом 17 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

вчинене вперше - 1 гривня;

за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг);

В межах спірних правовідносин відповідачем застосовано штрафні санкції передбачені пунктом 4 частини 1 статті 18 Закону №265/95-ВР, склад правопорушення та відповідальність за його допущення є відмінним від відповідальності, складу правопорушення, що передбачене пунктом 17 частини 1 статті 3 Закону №265/95-ВР.

При цьому, суд звертає увагу, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не стосуються спірних правовідносин. Так, зокрема, контролюючим органом наводиться правова позиція щодо необхідності використання фінансовою установою РРО, у той час коли, дані обставини не стосуються справи. З аналогічних підстав суд не приймає до уваги наведену контролюючим органом судову практику.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77-78, 139, 143, 243-246, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Магнат» (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, б. 36-В, код ЄРПОУ 39307260) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 30.09.2019 року №000288509, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві.

3. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Магнат» (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, б. 36-В, код ЄРПОУ 39307260) сплачений ним судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева