Справа № 182/3109/20
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3109/20
Провадження № 2-а/0182/49/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.09.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом Келембет Марини Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 до Інспектора Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майора поліції Ткач Анатолія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_2 01.06.2020 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_1 з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

19.05.2020 року Інспектором Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майором поліції Ткач А.А. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 724844, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП України. У постанові вказано, що ОСОБА_1 19.05.2020 року о 06 год. 10 хв. керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 у м. Марганець по вул. Каховська при повороті наліво на вул. Єдності не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідний напрямок руху, чим порушив пп. «б» п. 9.2 ПДР України.

Зазначеною постановою було накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки підстав притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не було, доказів його винуватості матеріали справи не містять. Крім того, відповідачем при складанні постанови порушено вимоги ст.ст. 245, 280, 283 КУпАП України.

Таким чином позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 724844 від 19.05.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Ухвалою судді від 17.08.2020 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі (а.с. 26-27).

У відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України відповідача та інших учасників справи було негайно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 28-30).

Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву, запропоновано надати адміністративний матеріал відносно позивача.

Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив, адміністративний матеріал відносно позивача суду також надано не було.

Від позивача до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі, подано заяву про стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 37-43).

Представник відповідача до суду не з`явився, в матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи без його участі, з позовною заявою не згоден, просить залишити її без задоволення (а.с. 35).

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.05.2020 року Інспектором Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майором поліції Ткач А.А. відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 724844, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України та до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 19.05.2020 року о 06 год. 10 хв. керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_1 у м. Марганець по вул. Каховська при повороті наліво на вул. Єдності не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідний напрямок руху, чим порушив пп. «б» п. 9.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. (а.с. 11).

У своєму позові позивач не погоджується з тим, що ним було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 122 КУпАП та зазначає про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджували факт його неправомірних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до адміністративного суду,якщо вважає,що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права,свободи або законні інтереси,і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з підпунктом «б» пункту 9.2 Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення позивача полягає у тому, що він керуючи транспортним засобом та виконуючи поворот наліво, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідний напрямок руху.

Будь-яких належним та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем порушень п.п. «б» пункту 9.2 Правил дорожнього руху, відповідачем не надано.

Сама ж по собі наявність постанови про адміністративне правопорушення не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 72 КАС України визначено поняття доказів, якими у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Проаналізувавши всі наявні докази у справі, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, доходить висновку, що позовні вимоги Келембет М.В. в інтересах ОСОБА_1 про скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 724844 від 19.05.2020 року та закриття провадження по справі слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

Разом з цим згідно п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Даною статтею не передбачено право суду визнавати дії відповідача протиправними, а тому вимоги позивача про визнання дій Інспектора Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майора поліції Ткач Анатолія Анатолійовича протиправними задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18 Верховний Суд, здійснивши аналіз положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

На підтвердження судових витрат представником позивача були надані до суду: копію ордеру про надання правничої допомоги від 28.05.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 002004 від 12.02.2019 року, копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 25.05.2020 року (а.с. 12-14), Акт здачі-прийняття надання послуг від 03.09.2020 року, квитанцію № 6/2020 від 03.09.2020 року на суму 2750,00 грн. (а.с. 44-47).

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання послуг від 25.05.2020 адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а саме : надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення позовних заяв, заяв, скарг, адвокатських запитів, процесуальних та інших документів правового характеру. Пунктом 3.4 вказаного договору визначено, що оплачувати правову допомогу у відповідності до умов розділу 4 Договору. Також згідно п. 4.3. вказаного договору, правову допомогу, що надається Адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу чи внесення готівкою суми, яка зазначається в рахунку та акті здачі-прийняття наданих послуг, в гривні без ПДВ (а.с. 14-14 на звороті).

Наданий позивачем Акт здачі-прийняття надання послуг від 03.09.2020 року містить детальний опис наданих послуг, містить вартість загальну вартість правових послуг у розмірі 2750,00 грн.(а.с. 45).

Позивачем здійснено оплату наданих послуг у повному обсязі, що підтверджується № 6/2020 від 03.09.2020 року (а.с. 47).

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе здійснити за рахунок відповідача відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, розрахованих, виходячи із часу роботу адвоката 5,5 годин у розмірі 2750,00 грн.

Крім того, судом встановлено, що позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.22).

З урахуванням зазначених процесуальних норм понесені позивачем витрати на правничу допомогу та сплачений судовий збір підлягають стягненню з суб`єкта владних повноважень, а саме Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області,за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 70, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Келембет Марини Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 до Інспектора Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майора поліції Ткач Анатолія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАА № 724844 від 19.05.2020 року винесену Інспектором Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, майором поліції Ткач Анатолієм Анатолійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2750,00 грн. (дві тисячі сімсот п`ятдесят грн. 00 коп.) та судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.09.2020 року.

Суддя: О. В. Рунчева