Справа № 360/1384/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1384/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 02 квітня 2020 року надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - УДВС ГТУЮ у Луганській області), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 23 грудня 2019 року ВП № 59415079, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Луганській області (далі - головний державний виконавець).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою головного державного виконавця від 23 грудня 2019 року ВП № 59415079 на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду від 03 квітня 2019 року у справі № 360/1031/19, яким УПФУ в м. Лисичанську Луганської області зобов`язано відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року.

Позивачем після отримання постанови старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 59415079 з примусового виконання рішення суду у справі № 360/1031/19 повідомлено головного державного виконавця про фактичне добровільне виконання рішення суду щодо поновлення щомісячного нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року відповідно до розпорядження від 23 травня 2019 року, нарахування та виплату місячного розміру пенсії у сумі 3914,16 грн. Пенсія за період з вересня 2018 року по квітень 2019 року у сумі 28116,30 грн нарахована, але не виплачена через відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, як визначено в пункті 15 постанови Кабінету Міністрів України від 28.04.20118 № 335.

Не враховуючи отриману інформацію про виконання рішення суду, головним державним виконавцем 23 грудня 2019 року винесено постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, в обґрунтування якої вказано, що боржником рішення суду не виконано в повному обсязі.

З посиланням на положення статей 26, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» позивач зазначає, що державним виконавцем під час прийняття рішення має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, а також об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Оскільки УПФУ в м. Лисичанську Луганській області не є розпорядником бюджетних коштів, виконання судового рішення можливо тільки за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі.

Ухвалою від 06 квітня 2020 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 25-27).

Від представника позивача 28 квітня 2020 року надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачем як відповідача визначено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Відділ) (арк. спр. 35-37).

Також 28 квітня 2020 року представником позивача подано клопотання про продовження позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 51).

Ухвалою від 29 квітня 2020 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви на п`ять календарних днів з дати отримання даної ухвали, але не пізніше ніж три дні з дня закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19) (арк. спр. 53).

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою від 01 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (арк. спр. 62-63).

Від представника відповідача 07 вересня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 67-72).

На виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області 25 червня 2019 року надійшов виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року № 360/1031/19 про зобов`язання УПФУ в м. Лисичанську Луганської області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 вересня 2018 року.

Державним виконавцем, керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 26 червня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На адресу відповідача надійшла відповідь УПФУ в м. Лисичанську Луганській області, з якої встановлено, що рішення суду боржником не виконано.

Державним виконавцем відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду. Боржником рішення суду не виконано, у зв`язку з чим 23 грудня 2019 року старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а викладено правовий висновок, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Разом з тим, в даному випадку така практика є незастосовною, оскільки відсутність фінансування не доведена документально, не надано доказів вчинення будь яких дій на отримання фінансування для виконання судового рішення на момент накладення штрафу на боржника.

Також представник відповідача зазначає, що позивачем не дотриманий Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, що також свідчить про ухилення позивача від виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, представник відповідача наголошує на необґрунтованості позовних вимог щодо скасування винесеної постанови про накладення штрафу, оскільки позивачем не вжито всіх можливих та необхідних заходів для виконання судового рішення в повному обсязі.

Представники сторін у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (арк. спр. 64-66).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (частина дев`ята статті 205 КАС України).

З огляду на положення статті 205 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу за відсутності представників сторін у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

За заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 360/1031/19, виданого Луганським окружним адміністративним судом 11 червня 2019 року про зобов`язання УПФУ в м. Лисичанську Луганській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 вересня 2018 року, головним державним виконавцем винесено постанову від 26 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59415079 (арк. спр. 6 зв., 84).

Листом від 12 липня 2019 року № 6614/03-33 УПФУ в м. Лисичанську Луганській області повідомило головного державного виконавця, що місячний розмір пенсії у сумі 3914,16 грн виплачено стягувачу у травні 2019 року. Поточна доплата у сумі 28116,30 грн за період з 01 вересня 2018 року по 30 квітня 2019 року нарахована на додаткову відомість травня 2019 року. УПФУ в м. Лисичанську Луганській області не є розпорядником коштів. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (арк. спр. 7, 76).

До листа додано витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, згідно з яким 23 травня 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 грудня, нараховано доплату за період з 01 вересня 2018 року по 30 квітня 2019 року у сумі 28116,30 грн (арк. спр. 8).

У зв`язку з невиконанням рішення суду, державним виконавцем відповідно до статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) направлено до УПФУ в м. Лисичанську Луганській області вимогу від 09 вересня 2019 року № 6508, яку отримано боржником 20 листопада 2019 року за вх. № 2475/01-29 (арк. спр. 9).

На вказану вимогу УПФУ в м. Лисичанську Луганської області 28 листопада 2019 року направило головному державному виконавцю лист № 10660/03-33 з інформацією про виконання рішення суду, аналогічною викладеній у листі від 12 липня 2019 року № 6614/03-33 (арк. спр. 10).

У зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем винесено постанову від 23 грудня 2019 року про накладення штрафу на УПФУ в м. Лисичанську Луганській області у розмірі 5100,00 грн, яку отримано боржником 31 січня 2019 року за вх. № 272/01-29 (арк. спр. 11, 75).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році» фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.

Судом з вищеописаних письмових доказів встановлено, що УПФУ в м. Лисичанську Луганській області рішення суду у встановлений державним виконавцем строк повністю не виконано, а саме не виплачено стягувачу заборгованість з пенсії, що утворилася за період з 01 вересня 2018 року по 30 квітня 2019 року у сумі 28116,30 грн.

В обґрунтування існування поважних причин, що перешкоджали боржнику у виконанні рішення суду, УПФУ в м. Лисичанську Луганської області вказано про відсутність у боржника коштів для виконання рішення суду повністю.

Проте, УПФУ в м. Лисичанську Луганської області не надано ані державному виконавцю, ані до суду жодних доказів відсутності у боржника коштів на здійснення виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, що утворилася за період з вересня 2018 року по квітень 2019 року у сумі 28116,30 грн, а також вжиття боржником будь-яких заходів для отримання коштів від ГУПФУ в Луганській області на виконання рішення суду у справі № 360/1031/19.

Відповідно, твердження боржника про відсутність коштів на виконання рішення суду за умови ненадання суду та головному державному виконавцю відповідних доказів, невжиття будь-яких заходів щодо отримання коштів від ГУПФУ в Луганській області (розпорядника коштів вищого рівня), не відповідають фактичним обставинам, не свідчать про неможливість виконання боржником рішення суду з поважних і незалежних від його волі причин.

З викладених підстав є незастосовною до спірних правовідносин правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 808/2489/17, на яку посилається позивач, як така, що викладена в інших (не подібних) правовідносинах.

Суд також вважає безпідставними посилання УПФУ в м. Лисичанську Луганській області на положення пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», як на обставину, що перешкоджає виконанню рішення суду повністю, оскільки цей Порядок жодним чином не поширюється та не врегульовує правовідносини щодо виплати соціальних виплат за судовим рішенням.

Більш того, дослідженням мотивувальної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду встановлено, що суд під час розгляду та вирішення адміністративної справи № 360/1031/19 зазначив, що постанови Кабінету Міністрів України не є законом, а тому цими підзаконними нормативно-правовими актами не можуть змінюватися у бік звуження права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно, суд вважає, що УПФУ в м. Лисичанську Луганській області безпідставно та всупереч рішення суду у справі № 360/1031/19 продовжує поширювати положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України на правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження.

Що стосується тверджень представника відповідача щодо недотримання позивачем порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (далі - Порядок № 649) цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 649 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Отже, Порядок № 649 стосується виключно виконання судових рішень щодо виплати пенсії, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

У межах спірних правовідносин судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, призначення, перерахунок і виплата якої регламентуються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Абзацом двадцять другим статті 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1058-IV система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів. Перший рівень - солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною другою статті 72, пунктом 1 частини першої статті 73 Закону № 1058-IV кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.

Поряд з виплатою пенсій, призначених за Законом № 1058-IV, органи Пенсійного фонду України також здійснюють виплату пенсій, фінансування яких здійснюється не за рахунок коштів Фонду, а з Державного бюджету України. Наприклад, пенсій призначених за Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Так, статтею 8 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що стягувач отримує пенсію за віком, виплата якої здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а не за рахунок коштів Державного бюджету України, суд вважає безпідставними твердження представника відповідача щодо недотримання позивачем процедури виконання судового рішення, визначеної Порядком № 649.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця від 23 грудня 2020 року ВП № 59415079.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн, понесені позивачем при зверненні до суду з цим адміністративним позовом, не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (місцезнаходження: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Сосюри, будинок 347, код за ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Єгорова, будинок 22, код за ЄДРПОУ відсутній) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.О. Пляшкова