Справа № 520/10120/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2020 року

Київ

справа №520/10120/19

адміністративне провадження №К/9901/22606/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року

у справі № 520/10120/19

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Родіна"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року до Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області (далі - скаржник) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі № 520/10120/19, предметом розгляду якої є податкові повідомлення-рішення від 07 червня 2019 року №7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 14836, 69 грн., з яких 7697,16 грн. за основним платежем, 5476,09 грн. за штрафними санкціями, 1663,44 грн. пеня; №7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 177773,75 грн., з яких 92366,23 грн. за основним платежем, 65713,2 грн. за штрафними санкціями, 19694,32 грн. пеня; №7, яким визначено грошове зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн.; від 12 червня 2019 року №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4 498 370 грн., з яких 3598696 грн. за основним платежем, 899674 грн. за штрафними санкціями; №0, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі суму 10000 грн., №2, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 1055352,07 грн.

Звертаючись із касаційною скаргою до Суду заявник касаційної скарги просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Підставою касаційного оскарження визначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, доводить, що судами попередніх інстанцій не вірно застосовані норми матеріального права, а саме положення пункту 44.1 статті 44, статті 201, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, та норми процесуального права, а саме положення статей 76, 77, 242 КАС України, а висновок Верховного Суду щодо застосування наведених норм матеріального права у подібних правовідносинах (відсутність документального підтвердження використання товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності підприємства) відсутній.

Суд зазначає, що відповідачем заявлено до касаційного оскарження судові рішення, предметом яких є шість актів індивідуальної дії. Звертаючись з касаційною скаргою скаржник просить відмовити у задоволені позову повністю, при цьому підставами касаційного перегляду визначає вимоги щодо відсутності висновку застосування норм які стосуються виключно податку на додану вартість. В той же час положення статті 201 Податкового кодексу України взагалі не застосовані судами попередніх інстанцій при вирішені спору, посилання на пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України здійснено без прив`язки до пункту «г», приписи якого застосовані при розгляді справи, по інших п`яти актах індивідуальної дії жодної підстави не зазначено, що доводить невідповідність між обсягом обґрунтування заявлених підстав та вимогами скарги.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема за пунктом третім, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Поклавши цю норму в основу заявлених підстав скаржник наголошує виключно на оцінці доказів.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі № 520/10120/19 - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Ф.Ханова