Справа № 826/16002/14
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пазл-Строй» про накладення арешту на кошти та інші цінності, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2014 року Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) звернулась у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пазл-Строй» (далі - відповідач, ТОВ «Пазл-Строй») про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банківських установах, на суму податкового боргу у розмірі 628900,43 грн.

На обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначає, що станом на 03 жовтня 2014 року у ТОВ «Пазл-Строй» обліковується податковий борг перед державним бюджетом у загальній сумі 628900,43 грн. (у тому числі: 572507,18 грн. - із податка на додану вартість, 56393,25 грн. - із єдиного внеска на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів), який не був самостійно погашений чи оскаржений платником податків у адміністративному чи судовому порядку, а балансова вартість майна товариства менша суми податкового боргу, оскільки за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно та АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України у Товариства відсутнє нерухоме майно та транспортні засоби.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 11 червня 2019 року зазначені судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, касаційною інстанцією зазначено про необхідність надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування, а саме щодо відсутності у платника податків майна та/або наявності майна, балансова вартість якого менша суми податкового борга, та/або коли таке майно не може бути джерелом погашення податкового борга.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року замінено первісного позивача - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві його правонаступником - Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

За результатами повторного судового розгляду рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не надано належної правової оцінки тому, що у товариства обліковується податковий борг, який виник внаслідок самостійного узгодження платником податків податкових зобов`язань, сума податкового боргу, а також податкова вимога у адміністративному чи судовому порядку товариством не оскаржувались. Також наголошує, що в силу положень підпункта 20.1.33 пункта 20.1 статті 20 Податкового кодексу України єдиною необхідною умовою застосування арешту грошових коштів платника податків у цьому випадку є відсутність у нього майна або балансова вартість якого є меншою суми податкового боргу, що підтверджується наявними у справі доказами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Наказом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 1-рг від 01 серпня 2019 року розпочато виконання Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, що припиняється.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальне правонаступництво у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів уважає за можливе допустити заміну первісного позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (далі - позивач, ГУ ДПС у м. Києві).

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що станом на 03 жовтня 2014 року за ТОВ «Пазл-Стрй» обліковується податковий борг в загальному розмірі 628900,43 грн., який включає:

- 572507,18 грн. з податку на додану вартість (з урахуванням переплати станом на 30.05.2014р. у розмірі 15 578,82 грн.);

- 56393,25 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Податковий борг з податку на додану вартість виник на підставі поданих відповідачем декларацій від 20 травня 2014 року, від 26 червня 2014 року, від 18 липня 2014 року, від 22 серпня 2014 року., а податковий борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за березень - липень 2014 року.

02 жовтня 2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві сформовано податкову вимогу № 8994-25, з якої убачається, що станом на 01 жовтня 2014 року за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 163040,18 грн. з податку на додану вартість (основне зобов`язання). Зазначена вимога надіслана відповідачу 03 жовтня 2014 року та повернута відправнику 04 листопада 2014 року у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Також 02 жовтня 2014 року начальником ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

Окрім того, 05 травня 2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу № Ю-2080-25 на суму 11338,00 грн. єдиного внеска, тобто на суму заборгованості за один місяць, яка надіслана відповідачу 29 травня 2014 року та вручена 02 червня 2014 року.

На момент подання позову зазначені суми податкового боргу не сплачені.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 жовтня 2014 року права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження за відповідачем не зареєстровано.

Станом на 02 жовтня 2014 року відомості про зареєстровані транспортні засоби за відповідачем відсутні.

Оскільки станом на момент подання позову відповідачем самостійно не погашено податковий борг, а майно, яке може бути джерелом погашення податкового боргу у останнього відсутнє, податковий орган звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду з відповідним позовом виникає у контролюючого органа лише після спливу 60 днів з дня надіслання (вручення) платнику податкової вимоги. Оскільки на момент подання позову зазначений строк не сплинув, надані на підтвердження факта відсутності у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового борга, докази сформовані раніше моменту, з яким Податковий кодекс України пов`язує виникнення у контролюючого органа права на звернення до суду з відповідним позовом, тож є неналежними, та ненадання позивачем доказів на підтвердження у відповідача податкового борга у заявленому розмірі, виключає правові підстави для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Податковий борг в розумінні підпункта 14.1.175 пункта 14.1 статті 14 ПК України це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога в розумінні підпункта 14.1.153 пункта 14.1 статті 14 ПК України це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пункта 59.3 статі 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до пункта 58.3 статті 58 ПК України Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК України.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзаца 2 підпункта 94.6.2 пункта 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

Відповідно до підпункта 20.1.33 пункта 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України закріплено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За змістом пункта 95.2 названої правової норми право на стягнення коштів та продаж майна платника податків виникає у податкового органу через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги.

Отже, контролюючий орган уповноважений оцінювати майновий стан платника податків з огляду на наявність у нього достатніх джерел для погашення податкового боргу саме з часу спливу 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відтак, обґрунтованими є висновки місцевого суду, що податковий орган мав право на звернення до суду з даним позовом не раніше 04 січня 2015 року, тобто через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги та доводити факт відсутності майна у відповідача саме станом на цей час. Враховуючи те, що контролюючий орган звернувся до суду 17 жовтня 2014 року, позовні вимоги є передчасними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції ще й з огляду на те, що вимоги про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків в даному випадку виникли саме у процедурі стягнення податкового боргу, через несплату узгоджених сум грошових зобов`язань, та мають за мету забезпечити виконання платником податків його обов`язку по сплаті податкових зобов`язань (погашення боргу), а відтак є правильним застосування судом першої інстанції норми підпункта 20.1.33 пункта 20.1 статті 20 Податкового кодексу України в сукупності із пунктами 95.1, 95.2 статті 95 цього кодексу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі №826/10396/16.

Судом першої інстанції виконано вимоги постанови Верховного Суду від 11 червня 2019 року в частині належної правової оцінки доказів позивача щодо відсутності у відповідача майна для погашення борга, а також існування у останнього податкового борга у розмірі, про який йдеться у позовних вимогах.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька