Справа № 420/1108/20
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1108/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання - Любімова О.Є.

за участі сторін:

представника позивача - Галюрова М.Ю. (адвокат, діє на підставі довіреності та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю)

представника відповідача - Аветюка С.В. (самопредставництво суб`єкта владних повноважень, на підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та службового посвідчення)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2020 року до суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування:

1) податкових повідомлень-рішень:

№ від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 80 867, 99 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 64 694, 39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16173, 60 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 6 739, 03 грн., з яких за податковим зобов`язанням 5391,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1347, 81 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 2550, 00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму у розмірі 261 310, 00 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 209048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 52262,00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про стягнення штрафних санкцій за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 17 000, 00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 738 228, 22 грн.;

2) вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 листопада 2019 року зі сплати єдиного внеску та штрафів у розмірі 63050,67 грн.;

3) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14 листопада 2019 року у розмірі 63050,67 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність щодо роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності за період з 26.08.2016 року по 31.12.2018 року здійснювала на загальній системі оподаткування.

Наказом Головного управління ДПС в Одеській області від 06.06.2019 року №4309 призначено проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків, однак 01.07.2019 року позивач звернулась з заявою, якою повідомила відповідача про пошкодження частини первинних документів, та надання 90-денного терміну на їх відновлення. Термін проведення планової виїзної документальної перевірки було перенесено. В подальшому, а саме у період з 01.10.2019 року по 15.10.2019 року ГУ ДПС України в Одеській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.08.2016 по 31.12.2018 року, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 29.08.2016 по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт перевірки, у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

За результатами даної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2019 року № , № , № , № , № , № , № , а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №.

Позивач не погоджується із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, прийнятими на підставі акту перевірки, висновки якого, на його думку, ґрунтуються на припущеннях перевіряючих та спростовуються наступним.

Щодо донарахування податку на доходи фізичних осіб (підприємницька діяльність) на підставі податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року, позивач зазначив таке.

У відповідь на висновки контролюючого органу в акті перевірки стосовно того, що у ФОП ОСОБА_1 відсутнє джерело отримання доходу у вигляді власних коштів у загальній сумі 427 072,55 грн., які були внесені на розрахунковий рахунок протягом перевіряємого періоду, а тому вказані кошти слід вважати доходом ФОП ОСОБА_1 , який повинен був оподатковуватись за нормами ст. 177 ПК України, позивач вказав на те, що вищевказані грошові кошти не є її доходом, оскільки між нею та іншою фізичною особою укладались договори позики (поворотної фінансової допомоги) на безвідсотковій (безвідплатній) основі від 30.08.2016 року на суму 50 000, 00 грн., від 01.01.2017 року на суму 1 000 000 грн., від 01.01.2018 року на суму 700 000 грн.

Отримання позики (поворотної фінансової допомоги) підтверджують складені розписки від 30.08.2016 року, від 01.01.2017 року, від 01.01.2018 року. Після отримання даних грошових коштів вони частково вносились на розрахунковий рахунок ФОП у вигляді поповнення власних обігових коштів. Повернення позики (поворотної фінансової допомоги) підтверджують складені розписки від 31.12.2016 року, від 31.12.2017 року, від 31.12.2018 року.

Однак, на переконання позивача, вищевказані документи не були взяті до уваги під час проведення перевірки, та проігноровані ДПС України в рішенні про результати розгляду скарги.

Натомість, позивач стверджує, що відповідно до пп.165.1.31 п. 165.1 ст. 165 ПК України, сума поворотної фінансової допомоги не включається до оподаткованого доходу фізичної особи-підприємця.

Отже, позивач вважає, що задекларований нею дохід не був занижений на суму 427 072,55 грн., яка є не доходом, а поворотною фінансовою допомогою.

Щодо висновків контролюючого органу в акті перевірки стосовно завищення позивачем витрат, у зв`язку з розбіжностями документально підтверджених витрат, позивач зазначив, що до перевірки ним були надані первині документи, що підтверджують формування за спірний період витрат за придбанні ТМЦ, а саме: договори, видаткові накладні, ТТН, рахунки, акти приймання товару, акти звірки з контрагентами - постачальниками, банківські виписки за 2016-2015 роки, на підтвердження оплати за придбані товари (послуги). В подальшому ці товари були реалізовані, що підтверджується податковою звітністю за спірний період, що виключає формування непідтверджених витрат.

На підставі викладеного, позивач заперечує проти доводів відповідача щодо заниження ним суми одержаного доходу та завищення (не підтвердження) суми витрат, та як наслідок заниження чистого оподатковуваного доходу у сумі 380 677,99 грн.

Отже, податкові повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, позивач вважає протиправними.

Щодо висновків контролюючого органу в акті перевірки стосовно порушення порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій, позивач зазначив наступне:

- стосовно не проведення еквайрингових розрахунків через РРО, позивач зазначив, що суми безготівкових розрахунків включені до складу валового доходу ФОП ОСОБА_1 , а пункти 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не передбачають обов`язково проведення через реєстратор розрахункових операцій сум еквайрингових розрахунків за умови їх включення платником податків до доходу;

- стосовно непроведення через РРО готівкових коштів, внесених на власний розрахунковий рахунок у розмірі 427 072,55 грн., позивач зазначив, що ці кошти не є доходом ФОП, а поворотною фінансовою допомогою за договором позики, та не включаються до оподаткованого доходу фізичної особи-підприємця, тому проведення цих грошових сум через реєстратор розрахункових операцій не вимагається.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій позивач також вважає протиправним.

В обґрунтування неправомірності податкових повідомлень-рішень № від 14 листопада 2019 року та № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), позивач зазначив про те, що оскільки ним, на його переконання, не було допущено порушення заниження чистого оподатковуваного доходу, то висновок податкового органу про нарахування податку на додану вартість та відповідальність за неподання декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2017 року-грудень 2018 року є безпідставними. Позивач стверджує, що не перевищував загальної суми в 1 000 000 грн. від здійснення операцій з постачання товарів, що підлягають оподаткуванню за останні 12 календарних місяців.

Щодо висновків акта перевірки про порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в частині реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензій, позивач зазначив, що 08.10.2017 року помилково була продана (реалізована) лише одна пачка сигарет на суму 36, 20 грн., тому застосування штрафу у розмірі 17 000 грн. є надмірним.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року, на переконання позивача, є протиправним.

В обґрунтування неправомірності податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про стягнення штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. за не зберігання первинних документів, позивач зазначив, що відповідальність за це порушення передбачена п. 44.3 ст. 44 ПК України, проте відповідачем зазначено про порушення п. 44.1 ст. 44 ПК України.

Таким чином, висновки акту перевірки про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового та іншого законодавства за період з 29.08.2016 по 31.12.2018 року, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 29.08.2016 по 31.12.2018 рр., позивач вважає помилковими, а прийняті на підставі них рішення - незаконним та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з подальшими змінами, було установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року провадження у справі № 420/1108/20 було зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Згідно з ч. 10 ст. 120 КАС України, зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі та поновлено провадження у справі № 420/1108/20.

16 березня 2020 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву з додатковими доказами (а.с. 96-112, том 1).

18 березня 2020 року до суду через канцелярію надійшли письмові пояснення Головного управління ДПС в Одеській області з додатковими доказами (а.с. 116-131, том 1).

06 травня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення з клопотанням про долучення до матеріалів справи належним чином засвідчених документів на підтвердження позовних вимог (а.с. 132-237 том 1, томи 2-4).

15 червня 2020 року відповідачем через канцелярію суду подані додаткові письмові пояснення (а.с. 14-16, том 5).

У підготовчому засіданні 02 червня 2020 року вказані заяви по суті справи та письмові докази залучені судом до матеріалів справи та, у зв`язку із необхідністю сторонами ознайомитись з матеріалами справи, оголошено перерву до 23 червня 2020 року - 11 год. 00 хв.

У підготовчому засіданні 23 червня 2020 року оголошено перерву до 06 липня 2020 року - 11 год. 30 хв., у зв`язку із необхідністю сторонам підготувати відповіді, у вигляді належним чином оформлених письмових доказів, щодо поставлених судом питань про обставини справи, які підлягають встановленню під час судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року продовжено шістдесятидений строк проведення підготовчого провадження у справі № 420/1108/20 на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 28 липня 2020 року - 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі. За письмовою згодою учасників справи розгляд справи по суті розпочатий у той самий день 28 липня 2020 року після закінчення підготовчого засідання.

Під час розгляду справи по суті сторони у вступному слові надали свої пояснення щодо змісту та підстав своїх вимог і заперечень щодо предмета позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові, письмових поясненнях та вступному слові підстав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до відзиву, відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Так, відповідач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено порушення нею норм Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідач зазначив, що перевіркою правильності визначення суми одержаного доходу встановлено порушення вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України шляхом заниження одержаного доходу. Вказане порушення обумовлене тим, що на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду надходили кошти від відшкодування по еквайрингу у загальній сумі 100 332,52 грн., готівкові кошти як торгова виручка у сумі 1 308 107,00 грн., а також внесені готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072,55 грн.

Внесені на розрахунковий рахунок готівкові надходження у вигляді торгової виручки та у вигляді власних коштів в подальшому були перераховані постачальникам за придбані товарно-матеріальні цінності (підакцизні товари) та сплату за оренду приміщення. Однак, перевіркою встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 відсутнє джерело отримання доходу у вигляді власних коштів у загальній сумі 427 072, 55 грн., таким чином, вказані готівкові надходження, на переконання відповідача, є доходом ФОП ОСОБА_2 , який повинен оподатковуватись за нормами статті 177 Податкового кодексу України.

Позитивна різниця між сумою готівкових коштів, проведено через РРО та сумою готівкових коштів внесених на розрахунковий рахунок як торгова виручка, суми відшкодувань по еквайрингу, які надійшли на розрахунковий рахунок, але не проведені через РРО та сума готівкові надходжень у вигляді власних коштів, внесених на розрахунковий рахунок є сумою одержаного доходу ФОП ОСОБА_1 , яка підлягає оподаткуванню відповідно до вимог до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

Також перевіркою встановлено завищення витрат на загальну суму 154758,32 грн. з вартості придбання товарно-матеріальних цінностей по видатковим накладним від постачальників товару, по яким відсутня сплата.

Враховуючи вищезазначене перевіркою встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 64 694,39 грн.

Крім того, враховуючи вищевикладене, відповідач зазначив про порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України у частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору на загальну суму 5391,22 грн.

Також відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 за перевіряємий період не була зареєстрована як платник ПДВ, однак за результатами перевірки встановлено, що за період з 01.09.2016 по 31.08.2017 рр. дохід позивача від провадження господарської діяльності протягом останніх 12 календарних місяців перевищив 1000000 грн. та склав 1 075 322,91 грн., що має наслідком обов`язкову реєстрацію платником ПДВ. всупереч вказаному, позивач заяву про реєстрацію платником ПДВ до контролюючого органу не подав, грошові зобов`язання не декларував, що є порушенням п.181.1 ст.181, п.183.1, п. 183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст. 188, пп., 194.1.1 п. 194.1. ст.194 Податкового Кодексу України.

Як зазначає відповідач, позивачем в порушення п. 2 ст.7, п. 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не донараховано та не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму заниженого доходу.

Також відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 не проведено через реєстратор розрахункових операцій готівкові кошти у загальній сумі 637 895,70 грн., чим порушено вимоги п. 1 ст. З Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також допущено реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, чим порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

З урахуванням викладеного, відповідач стверджував, що прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення відповідають суті виявлених порушень, прийняті відповідно до положень чинного податкового законодавства, отже є правомірними та скасуванню не підлягають.

У судовому засіданні 26 серпня 2020 року у якості свідка було допитано головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 26.08.2016 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за № 2 039272 (а.с. 9-10, том 1).

Основний вид економічної діяльності: Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11). Роздрібну торгівлю ФОП ОСОБА_1 здійснює за адресою: АДРЕСА_1 .

06 вересня 2019 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято Наказ № 4309 про проведення на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок фізичних осіб-підприємців на 2019 рік документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.08.2016 року по 31.12.2018 року, Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 29.08.2016 року по 31.12.2018 року.

Проведення перевірки заплановано з 10 липня 2019 року тривалістю 10 робочих днів (а.с. 11, том 1).

Про призначення планової перевірки на адресу платника податків направлено Повідомлення від 07 червня 2019 року № 903/13-05 (а.с. 11 (зворот.), том 1).

За клопотанням фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо перенесення терміну проведення планової перевірки у зв`язку з пошкодженням документів, Наказом Головного управління ДПС в Одеській області від 16 липня 2019 року № 5695 на підставі п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України перенесено термін проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах строків, визначених п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України (а.с. 12-13, том 1).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

У відповідності з п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Згідно з п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

З урахуванням викладеного, у період з 01 жовтня 2019 року по 15 жовтня 2019 року, на підставі ст. 77 Податкового кодексу України, пп.2 ч.1 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, наказу ГУ ДПС в Одеській області №4309 від 06 червня 2019 року, наказу ГУ ДПС в Одеській області №5695 від 16 липня 2019 року направлення на перевірку №467/33-05 від 26 вересня 2019 року, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області Грачовою Вікторією Вікторівною проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.08.2016 по 31.12.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 29.08.2016 по 31.12.2018 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 22 жовтня 2019 року №192/15-32-33-05/ НОМЕР_1 (а.с. 22-32, том 1).

Відповідно до акту, перевіркою встановлено наступні порушення, щодо яких виникли спірні правовідносини:

- п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п.5, п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України, від 16.09.2013 № 481, внаслідок чого встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких встановлено обов`язкову форму обліку;

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (підприємницька діяльність) у сумі 64 694,39грн.;

- п. 162.1 ст. 162, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.44.1 ст.44, п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст.177, п. 16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військового збору за результатами річного декларування у сумі 5 391,22 грн.;

- п. 2 ст.7, п. 8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-У1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, внаслідок чого донараховано єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 63 050,67 грн.;

- п. 181.1 ст.181, п. 183.1, п,183.2 ст.183 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено неподанні заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість до 10.09.2017 року;

- п.181.1 ст.181, п.183.1, п. 183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст. 188, пп., 194.1.1 п. 194.1. ст.194 Податкового Кодексу України внаслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 209 048 грн.;

- пп. 49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203, п.202.1 ст.202 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено неподання податкової декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2017-грудень 2018 року;

- ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19 грудня 1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», внаслідок чого встановлено реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами;

- п.1, п.2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 р. № 265/95 - ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», внаслідок чого встановлено не проведення через реєстратор розрахункових операцій готівкових коштів у сумі 738 228,22 грн.;

- п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства.

На підставі висновків акту перевірки від 22 жовтня 2019 року №192/15-32-33-05/ НОМЕР_1 , Головним управлінням ДПС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення (а.с. 33-39, том 1):

№ від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 80 867, 99 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 64 694, 39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16173, 60 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 6 739, 03 грн., з яких за податковим зобов`язанням 5391,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1347, 81 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 2550, 00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму у розмірі 261 310, 00 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 209048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 52262,00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про стягнення штрафних санкцій за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 17 000, 00 грн.;

№ від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 738 228, 22 грн.

Не погоджуючись із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП ОСОБА_1 оскаржила їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, звернувшись зі скаргою від 02 грудня 2019 року.

Рішенням Державної податкової служби України від 31 січня 2020 року №3916/6/99-00-08-05-04-06, податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2019 року № , № , № , № , № , № залишені без змін.

Натомість, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 14 листопада 2019 року № скасоване в частині застосування штрафних санкцій у сумі 738 227, 22 грн., а в іншій частині, тобто в розмірі штрафу 1, 00 грн. - залишене без змін.

Так, у рішенні Державної податкової служби України від 31 січня 2020 року №3916/6/99-00-08-05-04-06 щодо правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 14 листопада 2019 року № зазначено про те, що під час розгляду скарги встановлено, що ГУ ДПС в Одеській області при винесенні цього рішення на суму сумі 738 228,22 грн., за порушення ст. 1 Закону № 265 - не проведення розрахункових операцій через РРО, не було враховано, що порушення у вигляді не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи за 2017-2018 рр. вчинене вперше, розмір штрафу становить 1 грн. (а.с. 17-21, том 1).

Також за результатами перевірки відповідачем складено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 листопада 2019 року зі сплати єдиного внеску та штрафів у розмірі 63050,67 грн. (а.с. 40, том 1), та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14 листопада 2019 року у розмірі 63050,67 грн. (а.с. 41, том 1).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ФОП ОСОБА_1 оскаржила їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, звернувшись зі скаргою від 02 грудня 2019 року.

Рішенням Державної податкової служби України від 03 січня 2020 року №525/6/99-00-08-05-04-06, Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 листопада 2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 14 листопада 2019 року, залишені без змін, а скарга ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (а.с. 15-16, том 1).

Однак, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, позивач звернувся до суду про їх скасування, як протиправних, з підстав наведених в адміністративному позові.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 80 867, 99 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 64 694, 39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16173, 60 грн., суд виходить з наступного.

Як зазначено в акті перевірки, перевіркою правильності визначення суми одержаного доходу встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України занижено суму одержаного доходу, відображеного у Декларації про майновий стан та доходи за 2016-2018 рр. на загальну суму 381 317, 29 грн., у т.ч. за 2016 р. - на 49 461, 60 грн., за 2017 р. - 257 292, 33 грн., за 2018 р. - на 74 563, 36 грн.

Виникнення вказаних розбіжностей обґрунтовані відповідачем наступним:

- на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 надійшли кошти від відшкодування по еквайрингу у загальній сумі 100 332, 52 грн., які відповідно до даних книг обліку розрахункових операцій та податкової інформації з ІС «Податковий блок»-«Аналітична система» - «Виторги РРО» не проведені через реєстратор розрахункових операцій;

- на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 надійшли готівкові кошти як торгова виручка у сумі 1 308 107, 00 грн. (у тому числі за 2017 рік у сумі 724 800,00 грн. та 583 307,00грн. за 2018 рік), які відповідно до даних книг обліку розрахункових операцій та податкової інформації з ІС «Податковий блок»-«Аналітична система» - «Виторги РРО» проведені через реєстратор розрахункових операцій не в повному обсязі;

- на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 внесено готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55 грн. (у тому числі за 2016 рік у сумі 49 472,55грн., за 2017 рік у сумі 225 600,00грн., за 2018 рік у сумі 152 000,00грн.), які також не проведені через реєстратор розрахункових операцій.

В подальшому вказані кошти були перераховані постачальникам за придбання ТМЦ та сплату за оренду приміщення.

Однак, стосовно показника «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн.» контролюючий орган, на підставі даних щодо отриманих доходів з державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.1998 р. по 31.12.2018 р., встановив, що у ФОП ОСОБА_1 відсутнє джерело отримання доходу у вигляд власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн., які були внесені на розрахунковий рахунок протягом перевіряємого періоду.

На підставі викладеного, за результатами перевірки відповідачем віднесено значення показника «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55 грн.» до доходу ФОП ОСОБА_1 , який повинен оподатковуватись за нормами ст. 177 Податкового кодексу України.

З приводу зазначеного судом встановлено наступне.

Предметом спору між сторонами стала кваліфікація показника «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн.», як такого, що підлягає оподаткуванню або не підлягає.

Позивач стверджує, що цей показник не є доходом ФОП ОСОБА_1 , а поворотною фінансовою допомогою, яка відповідно до пп.165.1.31 п. 165.1 ст. 165 ПК України не включається до оподаткованого доходу фізичної особи-підприємця.

Відповідач стверджував, що під час перевірки позивачем не було надано документів щодо приналежності цих коштів до поворотної фінансової допомоги (договір позики, розписки, тощо), вказані документи надані позивачем вже після отримання акту перевірки та визнання показника «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн.» заниженим доходом.

До матеріалів справи позивачем надано:

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 30 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 (Позикодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник), про надання на безвідсотковій (безвідплатній) основі суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 50 000, 00 грн. Разом із цим Договором надано Розписку про отримання коштів від 30.08.2016 року, та розписку про повернення коштів від 31.12.2016 року (а.с. 43-44, том 1);

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 01 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_4 (Позикодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник), про надання на безвідсотковій (безвідплатній) основі суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 1 000 000, 00 грн. Разом із цим Договором надано Розписку про отримання коштів від 01.01.2017 року, та розписку про повернення коштів від 31.12.2017 року (а.с. 46-48, том 1);

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 01 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 (Позикодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник), про надання на безвідсотковій (безвідплатній) основі суми поворотної фінансової допомоги у розмірі 700 000, 00 грн. Разом із цим Договором надано Розписку про отримання коштів від 01.01.2018 року, та розписку про повернення коштів від 31.12.2018 року (а.с. 49-51, том 1);

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно з пп. 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи з урахуванням нормативного регулювання, суд зазначає наступне.

Так, суд враховує, що сума поворотної фінансової допомоги не включається до оподатковуваного доходу платника податку.

Водночас, дослідивши матеріали справи, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн.» є сумою отриманої ФОП ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_4 .

До матеріалів справи відповідачем надано акт від 28.02.2020 року № 146/15-32-33-05/ НОМЕР_2 документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, у якому, на підставі даних щодо отриманих доходів з державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, зафіксовано відсутність джерела отримання доходу необхідного для надання поворотної фінансової допомоги у сумі 1 000 000 грн. Загальна сума отриманих доходів з 01.01.1998 по 31.12.2016 рр. складає 269 811, 95 грн. (а.с. 118-121, том 1).

Також, відповідачем на адресу ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , було направлено запит від 15.11.2019 року щодо джерела отримання доходу, необхідного для надання поворотної фінансової допомоги у загальній сумі 1 750 000, 00 грн. (а.с. 122-123, том 1).

У відповідь на вказаний запит ОСОБА_4 надала пояснення від 13.12.2019 року щодо складення запиту із порушенням податкового законодавства, що відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України звільняє її від обов`язку надавати відповідь на цей запит (а.с. 124-125, том 1). Тобто, відповідь не надано.

Відповідно до п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Отже, контролюючим органом на підставі перевірок та звірок, відповідно до наданих повноважень, встановлено, що «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн.», які внесені на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , не підтверджені у якості поворотної фінансової допомоги, отриманої від ОСОБА_4 .

Суд враховує й твердження відповідача про те, що під час перевірки позивачем не було надано документів щодо приналежності цих коштів до поворотної фінансової допомоги (договір позики, розписки, тощо), вказані документи надані позивачем вже після отримання акту перевірки та визнання показника «готівкові надходження власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн.» заниженим доходом.

При цьому, враховуючи, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 встановлено та зафіксовано в акті перевірки від 22 жовтня 2019 року №192/15-32-33-05/ НОМЕР_1 відсутність у ФОП ОСОБА_1 джерела отримання доходу у вигляд власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн., які були внесені на розрахунковий рахунок протягом перевіряємого періоду, суд погоджується з висновками контролюючого органу про те, що готівкові надходження власних коштів у розмірі 427 072, 55 грн., внесені на розрахунковий рахунок ФОП у перевіряємий період слід вважати доходом ФОП ОСОБА_1 , який повинен оподатковуватись за нормами ст. 177 Податкового кодексу України.

Отже, позитивну різницю між сумою готівкових коштів, проведено через РРО, та сумою готівкових коштів внесених на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , слід вважати сумою одержаного доходу ФОП ОСОБА_1 , який підлягає оподаткуванню відповідно до вимог до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що сума 427 072, 55 грн., правомірно віднесена відповідачем до загального оподатковуваного доходу ФОП, оскільки перевіркою встановлено порушення позивачем касової дисципліни (торгова виручка проведена через реєстратор розрахункових операцій не в повному обсязі). Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок не проведення торгової виручки через РРО у повному обсязі сума коштів у розмірі 427 072, 55 грн. може бути тією самою не проведеною через РРО торговою виручкою.

Протилежного позивачем не доведено, натомість відповідачем виявлені порушення, які свідчать про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу.

Що стосується правильності визначення документально підтверджених витрат ФОП ОСОБА_1 , в акті перевірки зафіксовано розбіжності між документально підтвердженими витратами, згідно наданих до перевірки первинних документів, та даними відображеними платником податків в Деклараціях про майновий стан та доходи за 2016-2018 рр., на суму 154 758, 32 грн.

До вказаних висновків відповідач дійшов у зв`язку з неналежним обліком доходів та витрат у Книзі обліку доходів ф.10, відсутністю відомостей щодо залишків ТМЦ станом на 01.01.2017 року, станом на 01.01.2018 року, станом на 01.01.2019 року, відсутністю в електронних контрольних стрічках у деяких випадках кількості та ціни реалізованого товару, неможливістю визначити факт сплати придбаних ТМЦ по видатковим накладним від постачальників товару.

ФОП ОСОБА_1 до перевірки надані первинні документи щодо походження витрат, пов`язаних з отриманням доходів та підтверджених документами про їх оплату за перевіряємий період на суму 1 752 900, 13 грн. Натомість задекларовано витрат на 1 907 658, 45 грн.

Отже, розбіжність складає 154 758, 32 грн. На вказану суму витрати, зокрема на придбання ТМЦ, не підтверджені документально.

Згідно з пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

У відповідності з вимогами п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно акту перевірки, ФОП ОСОБА_1 надавалась до перевірки Книгу обліку доходів і витрат, зареєстровану в ГУ ДФС України в Одеській області за № 694 26.11.2016 року.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, фізичні особи - підприємці зобов`язані мати підтверджуючі документи щодо походження товару, вартість придання яких становить витрати фізичної особи-підприємця.

У свою чергу, відсутність підтверджуючих документів на ТМЦ забороняє їх включення до складу витрат підприємця в цілях визначення чистого оподатковуваного доходу.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності за період з 26.08.2016 року по 31.12.2018 року здійснювала на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті).

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (п. 164.1 ст. 164 ПК України).

У відповідності з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджені висновки контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу на завищення документально підтверджених витрат, та, як наслідок, заниження чистого оподатковуваного доходу на суму у розмірі 358 413,24 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що податковою правомірно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 64 694, 39 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 80 867, 99 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 64 694, 39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16173, 60 грн., є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму у розмірі 6 739, 03 грн., з яких за податковим зобов`язанням 5391,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1347, 81 грн.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, є платником військового збору.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп. 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України), зокрема, згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід резидента.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (пп. 1.3-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).

Отже, в результаті заниження позивачем загального оподатковуваного доходу, що встановлено судом під час дослідження правомірності повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року, відбулось заниження військового збору, оскільки об`єктом оподаткування збором за ставкою 1,5 відсотка є загальний оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_1 , який нею занижувався.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, є правомірним та скасуванню не підлягає.

На підставі висновків акту перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу відповідачем зроблено висновок про заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який нараховується на суму чистого оподатковуваного доходу.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

На підставі висновків акту перевірку про порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Головним управління ДПС в Одеській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 листопада 2019 року зі сплати єдиного внеску та штрафів на суму у розмірі 63050,67 грн.

Відповідно до п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

На підставі викладеного та, враховуючи, що висновки відповідача про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування підтверджені матеріалами справи та встановлені судом, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 листопада 2019 року є правомірною та скасуванню не підлягає.

З наведених підстав не підлягають задоволенню й позовні вимоги про скасування рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, оскільки його прийнято за наслідками донарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 63050,67 грн., яке суд визнав правомірним.

Так, відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

На підставі висновків акту перевірки про порушення вимог пп. 181.1 ст.181, п. 183.1, п.183.2 ст.183 Податкового Кодексу України, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 2550, 00 грн.

Відповідно до пп. 1, 2 п. 180.1 ст. 180 Податкового Кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є: будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Водночас, відповідно до пп. 181.1 ст. 181 Податкового Кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

ФОП ОСОБА_1 за перевіряємий період не була зареєстрована як платник податку на додану вартість

Під час перевірки, в результаті порушень податкового законодавства в частині заниження податку на доходи фізичних осіб, контролюючим органом встановлено, що за період з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року загальний дохід ФОП ОСОБА_1 від провадження господарської діяльності протягом останніх 12 календарних місяців перевищив 1 000 000, 00 грн. та склав 1 075 322, 91грн.

Отже, в силу вимог пп. 181.1 ст. 181 Податкового Кодексу України, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана була зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням, проте не зареєструвалась.

Згідно з п. 183.2 ст. 183 Податкового Кодексу України, у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що, у зв`язку з перевищенням доходу від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, позивач, не зареєструвавшись платником ПДВ, допустила порушення вимог пп. 181.1 ст.181, п.183.2 ст.183 Податкового Кодексу України.

У відповідності з п. 183.10 ст.183 Податкового Кодексу України, будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Так, відповідно до п. 185.1 ст.185 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

В силу вимог п. 187.1 ст.187 Податкового Кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, відповідно до п. 188.1 ст.188 Податкового Кодексу України, визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Податок становить 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (пп. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 Податкового Кодексу України).

Статтею 123 Податкового Кодексу України, передбачена відповідальність за визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання.

У відповідності з п. 123.1 ст. 123 Податкового Кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року, прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму у розмірі 261 310, 00 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 209048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 52262,00 грн., є правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно з пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

За приписами п. 203.1 ст. 203 Податкового Кодексу України, податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з п. 202.1 ст. 202 Податкового Кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Стаття 120 Податкового Кодексу України передбачає відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності.

Так, відповідно до п. 120.1 цієї статті, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За таких обставин, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про застосування до позивача штрафних санкцій за неподання декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2017-грудень 2018 року (15 місяців) у розмірі 2550, 00 грн., яке є правомірним та скасуванню не підлягає.

Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 17 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність щодо роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.11).

Для здійснення вказаної діяльності ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримала Ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями:

№04 від 28.09.2016 року, термін дії 07.10.2016-07.10.2017;

№23 від 09.10.2017 року, термін дії 11.10.2017-11.10.2018;

№1800925 від 16.10.2018 року, термін дії 18.10.2018-18.10.2019.

Для здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримала Ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, а саме:

№95 від 28.09.2016 року, термін дії 07.10.2016-07.10.2017;

№04 від 09.10.2017 року, термін дії 11.10.2017-11.10.2018;

№1800927 від 16.10.2018, термін дії 18.10.2018-18.10.2019.

Як встановлено в акті перевірки, та не заперечується позивачем, у перевіряємий період, а саме 08.10.2017 року о 09:21:26, відповідно до даних ІС «Податковий блок» - «Аналітична система» - «Чеки РРО», встановлено, що ФОП ОСОБА_1 реалізовано тютюнові вироби (сигарети Собраніє голд, ціна товару - 36,20 грн.) без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що 08.10.2017-10.10.2017 рр. у ФОП ОСОБА_1 не було діючої Ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання.

Стаття 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлює відповідальність за порушення норм цього Закону.

Так, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлена відповідальність за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензій, при цьому, визначено мінімальний штраф не менше 17000 гривень.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 17 000, 00 грн., є правомірним та скасуванню не підлягає.

Надаючи оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року про застосування штрафних санкцій за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суд зазначає наступне.

Вказаним податковим рішенням до позивача застосовано штраф у розмірі 738 228, 22 грн., однак за результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 14 листопада 2019 року № скасоване в частині застосування штрафних санкцій у сумі 738 227, 22 грн., а в іншій частині, тобто в розмірі штрафу 1, 00 грн., залишене без змін рішенням Державної податкової служби України від 31 січня 2020 року №3916/6/99-00-08-05-04-06.

Як встановлено судом, прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення обумовлено висновками контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1 . Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 № 265/95-ВР.

В акті перевірки з цього приводу зазначено:

- протягом перевіряємого періоду на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 надішли кошти від відшкодування по еквайрингу у загальній сумі 100 332, 52 грн. (у тому числі за 2017 рік у сумі 96 278,11грн., за 2018 рік 4 054,41грн.), які відповідно до даних книг обліку розрахункових операцій та податкової інформації з ІС «Податковий блок»-«Аналітична система» - «Виторги РРО» не проведені через реєстратор розрахункових операцій, чим порушено п.1, п.2 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- протягом перевіряємого періоду на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 надійшли готівкові кошти як торгова виручка у сумі 1 308 107,00 грн. (у тому числі за 2017 рік у сумі 724 800,00грн. та 583 307,00грн. за 2018 рік), які відповідно до даних книг обліку розрахункових операцій та податкової інформації з ІС «Податковий блок»-«Аналітична система» - «Виторги РРО» вказані в Книзі обліку доходів та витрат Ф-10 та проведені через реєстратор розрахункових операцій не в повному обсязі.

- в порушення вимог п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ФОП ОСОБА_1 не проведено через реєстратор розрахункових операцій готівкові кошти у загальній сумі 637 895,70грн. (у т.ч. 2017 рік - 403674,68грн., 2018 рік - 234 221,02грн.).

Отже, перевіркою встановлено порушення позивачем касової дисципліни (не проведення розрахункових операцій у повному обсязі через реєстратор розрахункових операцій).

Відповідно до п.п. 1-3 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (у редакції від 19.07.2017 р., чинній у перевіряємий період), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Відповідно до пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

На підставі досліджених матеріалів справи, встановлених обставин справи та законодавчих норм, суд дійшов наступних висновків.

Так, позивачем не проведено через реєстратор розрахункових операцій кошти, отримані під час безготівкових розрахунків по еквайрингу у загальній сумі 100 332, 52 грн.

Протилежного позивачем не доведено, натомість підтверджено, що за наслідками цих операцій друкувались лише банківські чеки з терміналу, а отримані кошти зараховувались на рахунок ФОП ОСОБА_2 . Переносний платіжний термінал не був підключений до РРО.

На розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 у перевіряємий період надійшло готівкових коштів у вигляді торгової виручки більше ніж проведено через реєстратор розрахункових операцій.

На розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , надійшли кошти, які, як нею зазначено, отримані за договором поворотної фінансової допомоги, тому не проведені через РРО. Однак, судом встановлено, що готівкові кошти, внесені на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , не підтверджені у якості поворотної фінансової допомоги, отриманої від ОСОБА_4 .

При цьому, враховуючи, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 встановлено та зафіксовано в акті перевірки від 22 жовтня 2019 року №192/15-32-33-05/ НОМЕР_1 , відсутність у ФОП ОСОБА_1 джерела отримання доходу у вигляд власних коштів у загальній сумі 427 072, 55грн., які були внесені на розрахунковий рахунок протягом перевіряємого періоду, суд погодився з висновками контролюючого органу про те, що готівкові надходження власних коштів у розмірі 427 072, 55 грн., внесені на розрахунковий рахунок ФОП у перевіряємий період слід вважати доходом ФОП ОСОБА_1 , який повинен оподатковуватись за нормами ст. 177 Податкового кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що сума 427 072, 55 грн., правомірно віднесена відповідачем до загального оподатковуваного доходу ФОП, оскільки перевіркою встановлено порушення позивачем касової дисципліни (торгова виручка проведена через реєстратор розрахункових операцій не в повному обсязі). Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок не проведення торгової виручки через РРО у повному обсязі сума коштів у розмірі 427 072, 55 грн., вважається не проведеною через РРО торговою виручкою.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (у редакції від 19.07.2017 р., чинній у перевіряємий період), за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що за вчинене позивачем порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій у повному обсязі, до позивача правомірно застосовано штраф у розмірі 1 гривні, як за порушення вчинене (виявлене) вперше.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року, з урахуванням його перегляду в адміністративному порядку та рішенням Державної податкової служби України від 31 січня 2020 року №3916/6/99-00-08-05-04-06, скасуванню не підлягає.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, за клопотанням фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо перенесення терміну проведення планової перевірки у зв`язку з пошкодженням документів, Наказом Головного управління ДПС в Одеській області від 16 липня 2019 року № 5695 на підставі п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України перенесено термін проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах строків, визначених п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (пп. 16.1.5); подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку) (пп. 16.1.6.); подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством (пп. 16.1.7.); виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки (пп. 16.1.8.); не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (пп. 16.1.6.).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків (п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2019 року ФОП ОСОБА_1 надала до ГУ ДПС в Одеській області заяву та документи за переліком для проведення планової виїзної перевірки (а.с. 102-112, том 1).

Водночас, статтею 121 Податкового кодексу України передбачена відповідальність за порушення встановлених законодавством строків зберігання документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 121.1 цієї статті, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З огляду на зазначене, враховуючи, що станом на день отримання повідомлення від 07 червня 2019 року № 903/13-05 про призначення планової перевірки, проведення якої було заплановане з 10 липня 2019 року тривалістю 10 робочих днів, платник податків повідомив про пошкодження та неможливість подання первинних документів, та просив перенести перевірку, відповідачем виявлено в діях позивача склад порушення, передбаченого п. 44. 3 ст. 44 Податкового кодексу України, та притягнуто до відповідальності на підстав п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України.

Суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 14 листопада 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ).

Позивач - Головне управління ДПС в Одеській (; 65044, м.Одеса, вул. Семінарська, 5).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 07 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Глуханчук

.