Справа № 9901/542/19
Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року

м. Київ

Провадження № 11-1150сап19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді-доповідача Князєва В. С.,

суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Сороки Л. П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача Поліщука С. М., Сільницького І. В.,

представника відповідача -Нарольської Т. С.,

розглянула в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2019 року № 2432/0/15-19 «Про залишення без розгляду та повернення скарги адвоката Сільницького І. В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18 про притягнення судді апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»,

У С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві (скарзі) вимог

1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою (скаргою), в якій просив: визнати протиправною та скасувати ухвалу Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 12 вересня 2019 року № 2432/0/15-19, якою відмовлено адвокату Сільницькому І. В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , у поновленні строку для оскарження рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18, залишено без розгляду та повернуто скаргу на це рішення; зобов`язати ВРП розглянути по суті зазначену скаргу.

2. На обґрунтування наведених у позовній заяві (скарзі) вимог ОСОБА_1 зазначив, що 11 червня 2019 року його представник - адвокат Сільницький І. В. ознайомився з матеріалами дисциплінарної справи, після вивчення яких було виявлено обставини, що, на переконання скаржника, свідчать про очевидну незаконність рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18. ОСОБА_1 стверджує, що до 11 червня 2019 року не підозрював про існування цих обставин, тому не міг знати про потребу вжиття заходів для якнайшвидшого ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та подальшого захисту своїх прав. Скаржник наполягає на тому, що законом передбачено право, а не обов`язок учасника дисциплінарного провадження ознайомлюватися з матеріалами справи, при цьому не встановлено жодних часових обмежень для його реалізації. Із цих підстав ОСОБА_1 вважає необґрунтованим висновок ВРП про визнання неповажними причин пропуску ним строку оскарження рішення дисциплінарного органу ВРП; зазначає, що ВРП фактично позбавила його права на ефективний захист, передбаченого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Належним способом відновлення порушених прав ОСОБА_1 вважає скасування оспорюваної ухвали ВРП та зобов`язання ВРП розглянути згадану скаргу на рішення її дисциплінарного органу по суті.

Позиція ВРП

3. У відзиві на скаргу ВРП заперечує проти доводів ОСОБА_1 та просить залишити без змін оскаржувану ухвалу. Вважає наведені у скарзі мотиви щодо безпідставності визнання неповажними причин пропуску строку на оскарження рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 квітня 2018 року такими, що не заслуговують на увагу. Зазначає, що скаржник не обґрунтував існування об`єктивних обставин, які перешкоджали йому або його представникові в реалізації процесуальних прав, зокрема можливості ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи та оскаржити рішення дисциплінарного органу ВРП у визначений законом строк.

4. Також ВРП зауважила, що ОСОБА_1 вже звертався зі скаргою на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18 та клопотанням про поновлення строку оскарження цього рішення, однак ВРП ухвалою від 30 жовтня 2018 року № 3307/0/15-18 залишила цю скаргу без розгляду у зв`язку із пропуском строку її подання та повернула її ОСОБА_1 . Згадана ухвала ВРП була переглянута Великою Палатою Верховного Суду та залишена без змін.

Рух скарги

5. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 жовтня 2019 року передав позовну заяву (скаргу) ОСОБА_1 на ухвалу ВРП від 12 вересня 2019 року № 2432/0/15-19 до Великої Палати Верховного Суду.

6. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 31 жовтня 2019 року відкрила провадження за цією скаргою і витребувала у ВРП матеріали дисциплінарної справи, на підставі яких ухвалено оспорюване рішення від 12 вересня 2019 року № 2432/0/15-19.

7. Ухвалою від 11 лютого 2020 року суддя Великої Палати Верховного Суду призначив справу за цією скаргою до розгляду в судовому засіданні, про що було повідомлено учасників справи.

Позиція учасників справи щодо скарги

8. У судовому засіданні 03 вересня 2020 року скаржник та його представники скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених у ній мотивів.

9. Представник ВРП просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , а спірну ухвалу ВРП залишити без змін.

Обставини справи

10. 11 квітня 2018 року Друга Дисциплінарна палата ВРП рішенням

№ 1073/2дп/15-18 притягнула суддю Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді внесення подання про звільнення його з посади судді.

11. ОСОБА_1 оскаржив це рішення до ВРП. Також просив поновити йому строк звернення зі скаргою.

12. ВРП ухвалою від 30 жовтня 2018 року № 3307/0/15-18 відмовила ОСОБА_1 у поновленні строку на оскарження рішення її Другої Дисциплінарної палати від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18, залишила без розгляду та повернула зазначену скаргу скаржникові.

13. За результатами судового перегляду цієї ухвали ВРП Велика Палата Верховного Суду постановою від 31 січня 2019 року у справі № 9901/895/18 (провадження № 11-1397сап18) залишила її без змін.

14. 12 липня 2019 року до ВРП надійшла інша скарга на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18, яку в інтересах ОСОБА_1 подав адвокат Сільницкий І. В.

15. У скарзі представник ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження зазначеного рішення дисциплінарного органу ВРП, скасувати це рішення, поновити ОСОБА_1 на посаді судді Апеляційного суду міста Києва та звільнити його у відставку.

16. Мотиви, наведені на обґрунтування вимоги про поновлення строку оскарження, в цілому збігаються з наведеними у позовній заяві (скарзі), а саме: після ознайомлення 11 червня 2019 рокуз матеріалами дисциплінарного провадження та їх подальшого вивчення, було встановлено відсутність у них висновку Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) про направлення рекомендації Вищій раді юстиції (далі - ВРЮ) для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги, який, на переконання скаржника, мав бути складений, а також відсутність документів, на підставі яких ВРЮ склала та направила до ВРП заяву, що в подальшому стала підставою для відкриття дисциплінарної справи. Скаржник стверджує, що до ознайомлення з матеріалами 11 червня 2018 року не знав про ці обставини, а отже, вважає, що пропустив строк на оскарження зазначеного рішення з поважних причин.

17. Ухвалою від 30 жовтня 2018 року № 3307/0/15-18 ВРП відмовила ОСОБА_1 у поновленні строку на оскарження рішення її Другої Дисциплінарної палати від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18, залишила без розгляду та повернула зазначену скаргу скаржникові.

18. Визнаючи неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку оскарження цього рішення, ВРП зазначила, що чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо реалізації суддею права на отримання правової допомоги як під час здійснення дисциплінарного провадження, так і після його завершення. Крім цього, ВРП послалася на відсутність в учасників дисциплінарної справи перешкод у користуванні правом на ознайомлення з відповідними матеріалами, натомість зауважила, що клопотань чи заяв від ОСОБА_1 та осіб, які представляли його інтереси, із проханням ознайомитися з дисциплінарною справою з дня ухвалення оскаржуваного рішення (11 квітня 2018 року) до 11 червня 2019 року матеріали дисциплінарної справи не містять.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

19. Відповідно до частин першої, другої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

20. Скарга на рішення Дисциплінарної палати має бути подана не пізніше тридцяти днів з дня його ухвалення. ВРП може поновити строк для оскарження рішення її Дисциплінарної палати, якщо визнає, що він був пропущений з поважних причин.

21. Згідно з абзацом другим пункту 13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), якщо скарга подана з пропуском строку на оскарження рішення Дисциплінарної палати і особа, яка її подала, порушує питання про поновлення цього строку, доповідач у висновку зазначає про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку.

22. Пунктом 13.8 Регламенту передбачено, що ВРП більшістю її членів, які беруть участь у засіданні, може поновити особі, яка подала скаргу, строк для оскарження рішення Дисциплінарної палати, якщо визнає, що він був пропущений з поважних причин.

23. Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» скарга на рішення Дисциплінарної палати залишається без розгляду і повертається особі, яка її подала, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, і ВРП такий строк не поновлено.

Оцінка рішення (ухвали) ВРП

24. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 надіслав до ВРП засобами поштового зв`язку скаргу на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 11 квітня 2018 року лише 10 липня 2019 року (скарга зареєстрована у ВРП 12 липня 2019 року), тобто з порушенням передбаченого Законом тридцятиденного строку.

25. Обставини щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про рішення дисциплінарного органу ВРП від 11 квітня 2018 року, зокрема направлення його копій за адресами місця проживання скаржника та місцезнаходження Апеляційного суду міста Києва, а також оприлюднення тексту цього рішення на офіційному вебсайті ВРП, доступ до якого є вільним, було встановлено Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 9901/895/18 (провадження

№ 11-1397сап18).

26. За правилами частин четвертої, п`ятої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) ці обставини не підлягають доказуванню.

27. У своїй позовній заяві (скарзі) ОСОБА_1 стверджує, що лише після 11 червня 2019 року, коли його представник ознайомився з матеріалами дисциплінарної справи, було виявлено обставини, що свідчать про незаконність згаданого рішення дисциплінарного органу ВРП, до цієї дати він не підозрював про існування цих обставин і не міг знати про наявність підстав для захисту його прав. Наполягає на тому, що законом передбачено право, а не обов`язок учасника дисциплінарного провадження ознайомлюватися з матеріалами справи, при цьому не встановлено жодних часових обмежень для його реалізації.

28. Велика Палата Верховного Суду відхиляє ці доводи та погоджується з висновком ВРП про відсутність правових підстав для визнання наведених скаржником причин пропуску строку поважними.

29. Положеннями частини восьмої статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено права, які має суддя як учасник дисциплінарної справи, зокрема право ознайомлюватися з матеріалами справи, а частиною другою статті 47 цього ж Закону передбачено, що реалізовувати свої права він може як самостійно, так і через свого представника.

30. Водночас у Законі не передбачено жодних обмежень щодо реалізації суддею цих прав як під час здійснення дисциплінарного провадження, так і після його завершення.

31. Втім відсутність у законі часових меж реалізації права ознайомлюватися з матеріалами справи жодним чином не впливає на обов`язок учасника дисциплінарної справи дотримуватися передбаченого законом строку оскарження до ВРП рішення її дисциплінарного органу про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, тому доводи скаржника із цього приводу Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими.

32. Як убачається з матеріалів справи, скаргу на рішення Другої Дисциплінарної палати від 11 квітня 2018 року було подано лише 10 липня 2019 року, тобто більше ніж через рік з дати ухвалення оспорюваного рішення, водночас скаржник жодним чином не обґрунтував існування об`єктивних обставин, що унеможливили реалізацію ним самостійно або через представника права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи під час відповідного дисциплінарного провадження або після його завершення, проте таким чином, щоб це не призвело до порушення передбаченого законом строку подання до ВРП скарги на рішення її дисциплінарного органу.

33. ОСОБА_1 не навів мотивів з приводу того, за яких обставин він дістав змогу ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи через свого представника лише 11 червня 2019 року і не міг зробити цього раніше.

34. Таким чином, доводи, якими скаржник обґрунтував наявність поважних причин пропуску згаданого строку, Велика Палата Верховного Суду відхиляє.

35. З приводу посилань ОСОБА_1 на те, що приймаючи спірне рішення, ВРП порушила його права, передбачені положеннями Конвенції, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

36. Можливість оскаржити рішення дисциплінарного органу по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому.

37. Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

38. Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

39. У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

40. Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами (в цьому випадку - ВРП) наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням положень Конвенції.

41. За установлених у цій справі обставин Велика Палата Верховного Суду вважає, що посилання скаржника на порушення ВРП його права, передбаченого статтею 13 Конвенції, не заслуговують на увагу.

Висновки за результатами розгляду скарги

42. Оцінивши в сукупності отримані докази, беручи до уваги аргументи та доводи, наведені в скарзі та відзиві на неї, Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржувану ухвалу, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Регламентом ВРП та Законом України «Про Вищу раду правосуддя». Оскаржувана ухвала ВРП містить обґрунтовані мотиви про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на оскарження рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП, залишення її без розгляду та повернення скаржнику.

43. Наведені у скарзі доводи не спростовують правильності висновків ВРП.

44. Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що скарга ОСОБА_1 на ухвалу ВРП від 12 вересня 2019 року № 2432/0/15-19 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 341, 344, 355, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2019 року № 2432/0/15-19 «Про залишення без розгляду та повернення скарги адвоката Сільницького І. В., що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18 про притягнення судді апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач В. С. Князєв
Судді:
Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Ю. Л. Власов В. В. Пророк
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук
О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська