Справа № 520/8684/18
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р. № 520/8684/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чайкіної Н.Е.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Юрко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, про поновлення на посаді й зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у жовтні 2018 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - «ГУ МВС України в Харківській області» (м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5), Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - «Харківський РВ ГУ МВС України в Харківській області»), Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - «ГУ НП в Харківській області»), третя особа: Міністерство внутрішніх справ України (далі - «МВС України»), в якому просив: визнати незаконним звільнення дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-131385/ з 17 серпня 2018 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (скорочення штатів) та скасувати наказ про його звільнення; поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області; зобов`язати ГУ МВС України в Харківській області та ГУ НП у Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року і прийняти його на службу в органи Національної поліції в Харківській області за аналогічною посадою, що заміщується у відповідності до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (враховуючи невиконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі №820/11676/15 щодо поновлення ОСОБА_1 на публічній службі); зобов`язати ГУ МВС України в Харківській області, Харківський РВ ГУ МВС України в Харківській області сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, нарахованого ОСОБА_1 за період з 6 листопада 2015 року до дня поновлення на роботі; стягнути з ГУ МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448133,09 грн; допустити виконання судового рішення до негайного виконання в частині поновлення на посаді і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 23 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (апеляційне провадження №5140/19), позов задовольнив частково: скасував наказ ГУ МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року №73 о/с про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області; зобов`язав ГУ МВС України в Харківській області розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року з прийняттям відповідного рішення; поновив ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області; стягнув з ГУ МВС України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року; звернув до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.09.2019 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року залишено без змін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача Юрко О.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області та Міністерства внутрішніх справ України до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що з 2 квітня 2007 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ і наказом ГУ МВС України від 26 червня 2013 року №228 о/с призначений на посаду дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин).

Згідно з наказом ГУ МВС України в Харківській області від 23 грудня 2014 року №601 о/с на підставі медичної довідки з 23 грудня 2014 року до 27 листопада 2015 року позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною.

Наказом ГУ МВС України від 5 листопада 2015 року №594 о/с відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - «Положення №114»), позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів з 6 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 оскаржив зазначений наказ у судовому порядку.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 18 травня 2016 року у справі №820/11676/15 адміністративний позов задовольнив частково. Скасував наказ ГУ МВС України в Харківській області від 5 листопада 2015 року №594 о/с. Поновив позивача на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м.Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області. В частині поновлення на посаді позивача постанову суду звернуто до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 листопада 2016 року скасував постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні адміністративного позову про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення з ГУ МВС України в Харківській області на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 2364,57 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Наказом Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області від 7 червня 2016 року №15 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС У в Харківській області з 6 листопада 2015 року, що підтверджується записом у послужному списку позивача. Проте, фактично до робочого місця та виконання службових обов`язків позивача допущено не було.

Листом від 14 червня 2018 року ГУ МВС України в Харківській області позивача повідомлено, що Закон України «Про міліцію» та наказ МВС України від 31 жовтня 2007 року №499 втратили чинність, тому відсутні нормативні акти щодо регулювання службової діяльності ОСОБА_1 і нарахування йому грошового забезпечення. Крім того, зазначено, що функціональні обов`язки ОСОБА_1 , його робоче місце та графік роботи не можуть існувати у ліквідованому органі. Отже, відсутність посад, які замішуються особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ в ліквідованому ГУ МВС України, унеможливлює подальше використання ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ. У зв`язку з чим ОСОБА_1 було попереджено про подальше звільнення через скорочення штатів та запропоновано перейти у встановленому порядку на роботу (службу) в інші органи через проходження позивачем конкурсу на заміщення вакантних посад поліцейських у будь-якому регіоні України.

26 червня 2018 року позивач звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, в якій просив: розглянути рапорт від 22 жовтня 2015 року як кандидата на посаду поліцейського відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», та рапорт від 13 липня 2016 року про бажання проходити службу в поліції, отриманий ГУ МВС України в Харківській області 14 липня 2016 року; повторно розглянути по суті його заяви від 13 липня 2016 року і від 28 листопада 2016 року; враховуючи його бажання проходити службу в органах поліції, запропонувати відповідну посаду поліцейського і видати наказ про призначення його на посаду поліцейського в органах поліції; виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 7 червня 2016 року до фактичного працевлаштування і виконати обов`язок щодо сплати податків і обов`язкових платежів із заробітної плати.

ГУ МВС в Харківській області листом повідомило позивача про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад у підрозділах ГУ НП в Харківській області і про те, що після повної ліквідації ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_1 буде звільнено через скорочення штатів. Також повідомило про те, що органи Національної поліції України не є правонаступниками органів міліції.

Згідно витягу з наказу ГУ МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року №73 о/с, позивача повторно звільнено у запас Збройних Сил України з 17 серпня 2018 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.09.2019 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року залишено без змін.

Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що звільнення ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС У в Харківській області є протиправним, тому поновлення його на посаді є правомірним та обґрунтованим.

Верховний Суд зазначив, що, зважаючи на те, що відповідачами не вирішено питання щодо можливості проходження служби в поліції, волевиявлення щодо якого було заявлено позивачем, а також з метою повного та всебічного захисту порушених прав ОСОБА_1 , спричиненого незаконними звільненням, Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо необхідності зобов`язання ГУ МВС України в Харківській області розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року з прийняттям відповідного рішення.

Разом з тим Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій, що вимога позивача про зобов`язання прийняти його на службу в органи Національної поліції за аналогічною посадою, що заміщується, у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» відноситься до виключних, дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень та розцінюється як вимога про втручання в дискреційні повноваження відповідача, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Верховний Суд також погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Щодо позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448133,09 грн, Верховний Суд зауважив наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

Водночас, суди попередніх інстанцій, скасовуючи наказ в частині звільнення позивача із займаної посади, зобов`язали ГУ МВС в Харківській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, проте без визначення його конкретного розміру.

Крім того, суди не надали правової оцінки тому, що позивач фактично не був допущений на робоче місце і не розглянули вимоги позивача про нарахування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з першого звільнення до поновлення на посаді за рішенням суду.

У мотивувальній частині постанови від 24 вересня 2019 року суд касаційної інстанції звернув увагу суду першої інстанції на необхідність мотивувати своє рішення в частині позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 448133,09 грн. Тобто, Верховний Суд вказав на те, що суду першої інстанції необхідно визначити конкретний розмір суми коштів, яку належить стягнути на користь позивача за період з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року, а також мотивувати своє рішення в частині тієї суми коштів, у стягненні якої було відмовлено (за період з 7 листопада 2015 року до 16 серпня 2018 року). Такі висновки суду касаційної інстанції обумовлені тим, що в оскаржуваних судових рішеннях від 23 січня 2019 року та 18 червня 2019 року суди відповідних мотивів не навели.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пункт 1 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію»: Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Пункт 8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про національну поліцію»: З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пункт 9 Розділу Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про національну поліцію»: Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пункт 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про національну поліцію»: Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пункт 4 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про національну поліцію»: До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Підпункт «г» пункту 64 Положення №114: Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Абзац 1 пункту 24 Положення №114: У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Стаття 235 Кодексу Законів про працю України: У разі винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - «Порядок №100»).

Абзац 1 пункту 2 Порядку №100: Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзац 3 пункту 2 Порядку №100: У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Абзац 1 пункту 8 Порядку №100: Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Абзац 2 пункту 8 Порядку №100: У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В свою чергу, відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 11.11.2015р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.9 Порядку № 260 при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, відповідно до Порядку №260, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, передбачено необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу, виходячи з кількості саме календарних днів.

Пунктом 8 Постанови №100 також встановлено можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи з календарних, а не робочих, днів, у випадках прямо передбачених законодавством.

У спірних правовідносинах позивач був звільнений зі служби - 17.08.2018.

Цей день, згідно з ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», є останнім днем служби і робота працівника у цей день була оплачена у повному розмірі.

Таким чином, працівник підлягає поновленню на службі та має право на виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з календарного дня, наступного за днем звільнення, що дозволить забезпечити безперервну плинність часу проходження публічної служби.

Перевіряючи дотримання відповідачем гарантій залишення на службі в поліції при реорганізації щодо позивача з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, судом встановлено, що відповідачем - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області порушено процедуру вивільнення позивача у зв`язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів, зокрема, в частині не повідомлення позивача про вакантні посади, а також те, що відповідачем 1 не розглянуто рапорт позивача від 22.10.2015 року про його наміри щодо подальшого проходження служби в поліції на запропонованих посадах, а, отже, були порушені права позивача в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 17.08.2018 №73 о/с є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, тому, відповідно до положень статті 235 КЗпП України зобов`язаний поновити його на попередній посаді.

За приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, крім іншого позивачем було заявлено вимоги про зобов`язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківський РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448 133 грн. 09 коп.

Відповідно до ст. 236 КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абз. 1 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно абз. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Порядку № 100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10.05.2019 року по справі № 816/1791/17.

Отже, позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 02.04.2007 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України; з 23.12.2014 року по 27.11.2015 року перебував у відпустці по догляду за дитиною; 06.11.2015 року звільнений зі служби в органах міліції; наказом від 07.06.2016 року поновлено на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського районного відділ (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 06.11.2015 року; 17.08.2018 року звільнено з займаної посади.

Як встановлено судовим розглядом, позивача фактично не було допущено до виконання службових обов`язків та він фактично не отримував грошове забезпечення до моменту звільнення.

Отже, позивач, за останні два місяці перед звільненням фактично не працював.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст.43 Конституції України дає підстави зробити висновок, що за змістом ч.1 ст.235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Також, позивач повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а саме судом.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Приймаючи рішення у даній справи, суд дійшов висновку, що відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень статті 235 КЗпП України зобов`язаний поновити його на попередній посаді.

За приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 1 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 17.08.2018 року (моменту прийняття спірного наказу про звільнення № 73 о/с від 17.08.2018 року) по 23.01.2019 року.

З огляду на викладене, грошове забезпечення підлягає виплаті з 17 серпня 2018 року по 23 січня 2019 року.

З урахуванням того, що звільнення позивача відбулось 17.08.2019 року, середнє грошове забезпечення повинно обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці служби, тобто за червень 2018 року і липень 2018 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 було зобов`язано ліквідаційну комісію Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВСУ в Харківській області та Головне управління Національної поліції в Харківській області у строк не пізніше 25.03.2020 надати суду довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 17 серпня 2017 року по 17 серпня 2018 року (включно), із зазначенням заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані робочі (календарні) дні, із зазначенням числа відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Ухвалою від 30.03.2020 зобов`язано ліквідаційну комісію Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВСУ в Харківській області та Головне управління Національної поліції в Харківській області у строк не пізніше 13.04.2020 надати суду: довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 02.04.2007 по 22.04.2019 включно, із зазначенням заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані робочі (календарні) дні, із зазначенням числа відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період; довідку про грошове забезпечення дільничного інспектора міліції Люботинського ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області за період з 17 серпня 2017 року по 17 серпня 2018 року (включно) або довідку про грошове забезпечення на аналогічній посаді за вказаний період

Ліквідаційною комісією Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВСУ в Харківській області на виконання вказаних ухвал суду були надані довідка нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2009 рік, довідка нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2010 рік, за 2011 рік, за 2012 рік, за 2013 рік, за 2014 рік, які містять дані періоду роботу, відпрацьованих днів та суми нарахованої заробітної плати.

Стосовно надання довідки про грошове забезпечення дільничного інспектора міліції Люботинського ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області або довідки про грошове забезпечення на аналогічній посаді за період з 17.08.2017 по 17.08.2018 відповідачем повідомлено, що відповідно до положень ЗУ «Про Національну поліцію», постанови КМУ від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», з 06.11.2015 міліція припинила своє існування.

За період з 28.11.2015 по 22.04.2019 відповідачем надано довідку, відповідно до якої грошове забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалось та не виплачувалось.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

З урахуванням того, що звільнення позивача відбулось 17.08.2018, середнє грошове забезпечення повинно обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці служби, тобто за червень 2018 року і липень 2018 року.

Як зазначалося, за період з 28.11.2015 по 22.04.2019 відповідачем надано довідку, відповідно до якої грошове забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалось та не виплачувалось.

Остання довідка, яка містить інформацію стосовно виплат, отриманих позивачем за попередні два місяці служби, надана відповідачем за 2014 рік.

З поданої ліквідаційною комісією Харківського РВ ГУМВСУ в Харківській області довідки про грошове забезпечення позивача вбачається, що за листопад 2014 року ОСОБА_1 було нараховано 1080,73 грн. за 30 днів, а за грудень 2014 року - 1080,73 грн. за 23 дні.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає (1080,73+1080,73 грн.)/(30+23) = 40,78 грн.

Таким чином, за час вимушеного прогулу, а саме, за період з 17.08.2018 року (моменту прийняття спірного наказу про звільнення № 73 о/с від 17.08.2018 року) по 23.01.2019 року, з урахуванням відомостей за попередні два місяці служби позивача згідно довідки за 2014 рік (159 календарних днів вимушеного прогулу), з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 належить стягнути середнє грошове забезпечення в загальній сумі 40,78 грн. х 159 календарних днів, що дорівнює 6484,02 грн.

Враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 24.09.2019, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) (м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.08.2018 до 23.01.2019 у розмірі 6484,02 грн.

Керуючись ст.ст. 5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, про поновлення на посаді й зобов`язання вчинити дії в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.08.2018 року по 23.01.2019 року у розмірі 6484,02 грн. (шість тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 02 копійки).

В іншій частині позову щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.09.2020.

Суддя В.В. Єгупенко