Справа № 200/1354/20-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року справа №200/1354/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 200/1354/20-а (головуючий І інстанції Логойда Т.В. ) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати їй допомоги по вагітності та пологах на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року № 17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок»;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити їй допомогу по вагітності та пологах на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року № 17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок», за період з 06 вересня 2018 року по 10 січня 2019 року;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 січня 2019 року звернулася до відповідача з рапортом про виплату їй допомоги по вагітності та пологах на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року № 17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок». Разом з тим, до теперішнього часу допомогу їй виплачено не було. Зазначає, що бездіяльність відповідача спричинила їй моральні страждання, оскільки допомога надається в час, коли особа особливо потребує її. Ненадання такої допомоги вчасно поставило під загрозу її лікування (вагітність та пологи) та придбання для новонародженої дитини необхідних речей.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги по вагітності та пологах на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року № 17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 допомогу по вагітності та пологах на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року № 17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок».

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповен з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Під час звільнення позивач перебувала на обліку в Краматорському міському центрі зайнятості, де отримувала допомогу по безробіттю за вказаний період у сумі 22476,42 грн. Після поновлення позивача на військовій службі Краматорський міський центр зайнятості звернувся з адміністративним позовом про стягнення з військової частини НОМЕР_1 виплаченої суми. На підставі рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/486/19 від 01.08.2019 року Управлінням Державної казначейської служби України у м. Краматорськ Донецької області з рахунків військової частини НОМЕР_1 перераховано на рахунки Краматорського міського центру зайнятості вказану суму асигнувань (коштів) за допомогу по безробіттю.

Таким чином, позивач не залишалась без соціального захисту на час вимушеного прогулу та її конституційні права не були порушені жодним чином, як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до п. 9 Розділу XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомоги та винагороди) за час вимушеного прогулу не виплачуються.

Оскільки позивач проходила військову службу в Збройних Силах України та має статус військовослужбовця, а не працівника Збройних Силах України цивільної особи, з якими укладається трудовий договір, положення КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини.

Позивач не вказала на характер страждань, викликаних очікуванням рішення відповідача у відповідь на своє звернення, а також не надала доказів негативних наслідків, яких зазнала через отриману відмову відповідача. Сам лише факт порушення прав позивача не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки така шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні страждання та наскільки вони були інтенсивними, щоб досягнути рівня страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-31).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року в справі № 805/5043/18-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними наказів про звільнення зі служби та поновлення на службі задоволено:

- визнано незаконним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08 грудня 2017 року № 1060 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за п.п. «ґ» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок (через сімейні обставини або інші поважні причини);

- визнано незаконним та скасовано наказ командира 81 окремої аеромобільної бригади (по особовому складу) від 08 грудня 2017 року № 85-РС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за п.п. «ґ» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок (через сімейні обставини або інші поважні причини);

- визнано незаконним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 грудня 2017 року № 354 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за п.п. «ґ» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок (через сімейні обставини або інші поважні причини);

- поновлено ОСОБА_1 на посаді солдата санітарно-евакуаційного відділення медичної роти військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 09 грудня 2017 року;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 грудня 2017 року по 13 листопада 2018 року в розмірі 41347,10 грн.;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді солдата санітарно-евакуаційного відділення медичної роти військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 09 грудня 2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3954,94 грн. допущено до негайного виконання.

На виконання судового рішення позивача поновлено на посаді та службі , про що свідчить наказ т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2019 року №5 (а.с. 47).

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2019 року №5 позивачу з 06 вересня 2018 року по 09 січня 2019 року надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами (а.с. 48).

Наказ видано на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року № 17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок» (а.с. 24).

В довідці зазначено: у графі «Діагноз первинний» - вагітність 30 тижнів, у графі «Діагноз заключний» - пологи 18 листопада 2018 року, у графі «Вид непрацездатності» - допологова та післяпологова відпустка, у графі «Режим» - амбулаторний; у графі «Звільнення від службових обов`язків» - з 06 вересня 2018 року, у графі «Приступити до виконання службових обов`язків» - 10 січня 2019 року.

12 січня 2019 року позивач засобами поштового зв`язку подала до відповідача рапорт про оплату тимчасової непрацездатності - виплату їй допомоги по вагітності та пологах на підставі довідки від 06 вересня 2018 року № 17; до рапорту додала вказану довідку (а.с. 25).,

Вказані документи отримані відповідачем 17 січня 2019 року , що підтверджуються інформацією ПАТ «Укрпошта», поштовою накладною та описом вкладення в рекомендоване поштове відправлення ПАТ «Укрпошта» (а.с. 25).

Разом з тим, допомогу по вагітності та пологах позивачу нараховано та виплачено не було, що відповідачем не заперечується.

23 січня 2019 позивач звернулася із скаргою на гарячу лінію Міністерства оборони України (реєстраційний №ЧЕ-8982684), на що отримала відповідь командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ від 04 лютого 2019 року №117/327 про те, що відповідно до п. 9 Розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомоги та винагороди) за час вимушеного прогулу не виплачуються. Крім того, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року в справі № 805/5043/18-а оскаржуються в апеляційному порядку (а.с. 27,28).

Спірним питанням цієї справи є правомірність бездіяльності відповідача стосовно не виплати позивачу допомоги по вагітності та пологах.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надається такий вид матеріального забезпечення як допомога по вагітності та пологах.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Пунктом 9 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 року за № 1456/10055), регламентований порядок заповнення листка непрацездатності при наданні відпустки по вагітності та пологах, а саме визначено, що у графі "Діагноз первинний" позначається термін вагітності на час звернення, у графі "Діагноз заключний" - орієнтовний термін пологів, у графі "Причина непрацездатності:"- "вагітність та пологи"; у графі "Режим:" - "амбулаторний та стаціонарний"; у графі "Звільнення від роботи" одним рядком записується сумарна тривалість відпустки з відміткою дати відкриття листка непрацездатності, у графі "Стати до роботи" - дата закінчення відпустки. Листок непрацездатності затверджується підписом лікуючого лікаря, завідувача жіночої консультації, для іногородніх жінок - додатково керівником закладу охорони здоров`я. Листок непрацездатності завіряється печаткою закладу охорони здоров`я. Додаткові дні післяпологової відпустки при патологічних пологах і багатоплідній вагітності оформлюються окремим (додатковим) бланком листка непрацездатності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закон надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону, є одним з основних завдань Фонду соціального страхування України та його робочих органів.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Частиною 5 ст. 32 Закону визначено, що матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 32 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок виплати позивачу допомоги по вагітності та пологах покладається на роботодавця.

Судами встановлено, що позивач у встановлений законодавством строк надала роботодавцю довідку про тимчасову непрацездатність у зв`язку з вагітністю та пологами, що відповідачем не заперечується.

Разом з тим, допомога по вагітності та пологах позивачу виплачена не була, через відсутність зареєстрованого у книзі обліку вхідних документів рапорту позивача.

Суд вважає неприйнятною таку підставу для відмови у виплаті та нарахуванні допомоги по вагітності та пологах позивачу, оскільки така допомога надається на підставі відповідного листка непрацездатності, а не рапорту, як помилково зазначив відповідач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу допомоги по вагітності та пологах позивачу є протиправними, а порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача виплатити допомогу по вагітності та пологах на підставі довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06 вересня 2018 року №17, що видана комунальним лікувально-профілактичним закладом «Пологовий будинок».

Суд не приймає посилання апелянта, що одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомоги та винагороди) за час вимушеного прогулу не виплачуються, оскільки допомога по вагітності та пологах є видом соціального захисту, який надається застраховані особі, в разі тимчасової втрати працездатності, що компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Стосовно твердження відповідача, що позивач отримувала допомогу по безробіттю за вказаний період та не залишалась без соціального захисту на час вимушеного прогулу та її конституційні права не були порушені жодним чином, суд не приймає, оскільки отримання позивачем допомоги по безробіттю в певний період, жодним чином не спростовує обов`язку відповідача щодо виплати допомоги по вагітності та пологах.

Судами встановлено, позивач в період тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю була незаконно звільненою, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Таким чином, з врахуванням поновлення позивача на посаді, саме відповідач повинен виплатити допомогу по вагітності та пологах.

Стягнення з відповідача на користь Краматорського міського центру зайнятості суми асигнувань (коштів) за допомогу по безробіттю додатково підтверджує необхідність виплати цієї допомоги саме відповідачем.

Суд не приймає посилання апелянта, що положення КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки спірні правовідносини, щодо виплати допомоги по вагітності та пологах, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги по вагітності та пологах та зобов`язання відповідача виплатити таку допомогу.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача 10000 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховним судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17 зазначено, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

В постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17 викладена правова позиція, згідно якої виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У своєму позові позивач вказує на факт протиправної бездіяльності, а відтак і причинного зв`язку з виникненням у нього моральних страждань.

Проте, позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана їй моральна шкода, та з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2018 року в справі № 818/1394/17.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов у цій частині.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди та відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 200/1354/20-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 200/1354/20-а скасувати в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В цій частині прийняти постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн відмовити

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 200/1354/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 08 вересня 2020 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко