Справа № 380/6139/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6139/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2020 року
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Грицевич Н.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації (далі Департамент соціального захисту населення ЛОДА, відповідач), в якій позивач просить суд:
- постановити рішення яким визнати протиправним та скасувати рішення комісії з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 29.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 у визначенні статусу особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 2 серії А;
- зобов`язати відповідача прийняти нове рішення комісії , яким встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з видачею посвідчення нового взірця категорії 2 , серії А.
Спрощене позовне провадження у справі відкрито ухвалою суду від 05.08.2020.
Заявлені вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наступним. 29.11.2019 відбулося засідання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян, на якому було прийнято рішення про відмову позивачу у визначенні статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії А. З прийнятим рішенням ОСОБА_1 не погоджується, зазначає, що відповідач відмовляючи у встановленні статусу покликався на те, що рішенням Турківського районного суду Львівської області встановлено факт роботи позивача в період з 09.02.1987 по27.02.1987 в складі будівельної бригади в с. Мар`янівка, Королівка Поліського району Київської області по ліквідації наслідків аварії, а вказані населені пункти знаходилися поза зоною відчуження.
Відповідач надав відзив на позов. Зазначає, що у регіональної комісії відсутні законні підстави для визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2А, оскільки с. Мар`янівка та с. Королівка Поліського району Київської області не належать до зони відчуження, тоді як відповідно до Закону обов`язковою умовою для визначення статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії А є підтвердження факту виконання робіт у зоні відчуження:
- з моменту аварії до 01.07.1986 незалежно від кількості робочих днів;
- з 01.07.1987 по 31.12.1986 не менше 5 календарних днів;
- у 1987 не менше 14 календарних днів.
У судовому засіданні по розгляду справи позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні.
Заслухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач перебуває на обліку в Львівському обласному спеціалізованому диспанцері радіаціного захисту, як ліквідатор аварії на ЧАЕС, інвалід 1 групи.
ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціального захисту населення ЛОДА, щодо надання йому статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2-категорії та видачі відповідного посвідчення.
Листом від 14.11.2019 №07-6303 відповідач повідомив ОСОБА_1 що у його звернення з проханням призначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ої категорії буде представлено для розгляджу регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян при обласній державній адміністрації.
Згідно витягу з протоколу №15 засідання вищевказаної комісії від 29.11.2019, прийнято рішення відмовити у задоволенні клопотання про визначення статусу та права на видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії А ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з означеним рішенням, вважаючи його протиправним та таким що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір суд керувався таким.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Відповідно до ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Статтею 11 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, а саме: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.
Частиною 1 ст.15 Закону №796 передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування (ч.5 ст.15 Закону №796).
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок №551).
Згідно із пунктом 11 Порядку №551, посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії). Посвідчення видаються, зокрема: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.
Згідно п. 11 Порядку №551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).
Відповідно до п. 13 Порядку №551, спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.
Спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.
Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.
Як вже встановлено судом оскаржуване рішення оформлене витягом з протоколу мотивовано тим, що с. Мар`янівка та с. Королівка Поліського району Київської області відсутні у переліку населених пунктів віднесених до зони відчуження.
Щодо означених підстав відмови суд вказує на наступне.
Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Рішенням місцевого суду Турківського р-ну Львівської області від 12.07.2002 року встановлено що ОСОБА_1 з 09.02.1987 по 27.02.1987 перебував на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнано його учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та зобов`язано Турківську райдерж адміністрацію надати йому статус особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19.04.2019 року встановлено факт роботи ОСОБА_1 , в складі будівельної бригади в період з 09.02.1987 по 27.02.1987 в. с. Мар`янівка та с. Королівка Поліського району Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в 30 км. зоні відчуження.
Суд при прийнятті рішення зокрема посилався наступні обставини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема, у відповідності із Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і затвердженим на підставі цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватись на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), повязаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання розвязуються комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних РАД народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.10.2000 року у справі №1-29/2000, положення "зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році" пункту 1 частини другої статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в аспекті питань, порушених у конституційному зверненні громадянки ОСОБА_2 , слід розуміти так: зоною відчуження є територія, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" село Королівка Поліського району Київської області територіально відноситься до населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: до зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно з постановами Ради Міністрів УРСР, що підтверджує той факт, що проживання у цій зоні було вкрай небезпечним для життя та здоров`я та лише за рівнем забруднення і випромінюваної радіації ця зона поступалася найбільш наближеній до ЧАЕС зоні відчуження, але була не менш небезпечна, особливо в період 1986-1987 років.
Оскільки населення виселялося із населених пунктів в обов`язковому порядку із зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно з Постановами Ради Міністрів УРСР, то можна зробити висновок, що обидві зони були не лише непридатними для проживання населення, а вкрай небезпечними для їхнього життя та здоров`я і відповідно як зону відчуження так і зону безумовного (обов`язкового) відселення слід в даному випадку вважати однією зоною відчуження, звідки після аварії на ЧАЕС проводилося примусове відселення населення у зв`язку із небезпечними умовами для проживання, де відповідно розподіл небезпечних для життя територій проводився на зони з урахуванням забрудненості земель радіоактивними елементами та відповідно шкідливим, небезпечним для населення випромінюванням, за фізико-математичним критерієм.
Село Королівка Поліського району Київської області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" територіально відноситься до населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: до зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно з Постановами Ради Міністрів УРСР, що підтверджує той факт, що проживання у цій зоні було вкрай небезпечним для життя та здоров`я населення, лише за рівнем забруднення та випромінюваної радіації ця зона поступалася найбільш наближеній до ЧАЕС зоні відчуження згідно цієї Постанови, але була не менш небезпечною, очевидно, найбільше протягом 1986-1987 років.
Виходячи з вищевказаного, суд прийшов до висновку населений пункт - село Королівку Поліського району Київської області слід вважати в даному випадку таким, що відносився до зони відчуження у перші роки після аварії на ЧАЕС, зокрема у період 1986-1987 роки.
Що стосується села Мар`янівка Поліського району Київської області, то вказаний населений пункт територіально відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року "Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", що підтверджує також той факт, що земля у вищевказаному населеному пункті також була забруднена радіоактивними елементами, рівень небезпеки яких був менший у порівняння із зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення.
Вищевказані судові рішення не скасовані, набрали законної сили у встановленому законом порядку.
Суд наголошує та бере до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи факти, суд вважає що оскаржуване рішення комісії з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 29.11.2019 року, було прийняте без урахування усіх обставин, без дотримання критеріїв встановлених ч. 2 ст. 2 КАС України та а висновок про відмову про відмову ОСОБА_1 у визначенні статусу особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 2 серії А було зроблено перердчасно. З огляду на наведене воно підлягає скасуванню.
У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Оскільки прийняття рішення про надання статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з видачею посвідчення нового взірця категорії 2 , серії А належить до дискреційних повноважень, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , щодо надання статусу особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 2 серії А.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Підстав для розподілу судових витрат судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 72, 73, 114, 115, 117, 241, 248, 256, 294, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суддя
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 29.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 у визначенні статусу особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення категорії 2 серії А .
Зобов`язати повторно розглянути звернення адресоване Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації зареєстроване за №2388 від 18.10.2019 року, щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2-категорії та видачі відповідного посвідчення.
В іншій частині вимог відмовити.
Судовий збір розподілу не підлягає.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено 08.09.2020.

Суддя В.М. Сакалош