Справа № 140/7923/20
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7923/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веставтотрейд» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд, позивач) звернулось із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веставтотрейд» (далі - ТзОВ «Веставтотрейд», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 53750,00 грн. та пені у сумі 774,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-ХІІ від 21.03.1991 (зі змінами та доповненнями, далі - Закон №875-ХІІ) передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до поданого відповідачем звіту за 2019 рік, середньооблікова чисельність працюючих складала 44 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 1 особу. В силу приписів статті 19 Закону №875-ХІІ норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю складає 2 особи, який відповідачем не виконаний.

Відтак, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі статті 20 Закону №875-ХІІ та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 (далі - Порядок №70 від 31.01.2007) відповідачу було нараховано до сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 53750,00 грн. та пені у сумі 774,24 грн.

Просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 відкрито провадження у даній справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у запереченні на позовну заяву (а.с. 19-20) позовні вимоги заперечив та зазначив, що на виконання вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідачем забезпечено створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме прийнято наказ про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також відповідачем на виконання вимог закону подаються звіти до Фонду про працевлаштування осіб з інвалідністю. Однак, особи з інвалідністю не були працевлаштовані не з вини відповідача. Вважає, що відповідач належним чином виконав обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В подальшому, ухвалою суду від 04.08.2020 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14:00 год. 18.08.2020 та продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 18.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:00 год. 27.08.2020.

27.08.2020 відкладено розгляд справи на 12:00 год. 08.09.2020.

У судове засідання 08.09.2020 учасники справи не прибули, при цьому, позивач та представник відповідача подали письмові клопотання про розгляд справи без їх участі.

відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, при цьому подали письмові клопоатннгя про розгляд справи без їх участі, тому суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі матеріалів справи, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази, та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до звіту ТзОВ «Веставтотрейд» про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік по формі № 10-ПІ (затверджена наказом Мінпраці України від 10 лютого 2007 року № 42) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 44 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 2 особи.

У зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (1 особи) Волинським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 17.03.2020 було надіслано відповідачу повідомлення за № 35/17-1921 про наявність заборгованості з адміністративного-господарських санкцій в розмірі 53750,00 грн. та про необхідність її сплати у термін до 15.04.2020 (а.с. 8).

Оскільки адміністративно-господарські санкції не були сплачені підприємством у встановлений термін, відповідно до статті 20 Закону №875-ХІІ відповідачу нарахована пеня в сумі 774,24 грн., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою статті 19 Закону № 875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю.

Абзацами першим, другим статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону №875-ХІІ пошук підходящої роботи для осіб з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VІ роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Так, наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено звітність "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" форма № 3-ПН.

Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі N 3-ПН вакансій уточняється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункти 3-5 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості. При цьому обов`язок підприємства стосовно створення робочих місць не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця. Такий обов`язок покладено на органи працевлаштування.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону).

Таким чином, виконанню відповідними органами обов`язку працевлаштовувати осіб з інвалідністю повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад.

При цьому, передбачена частиною першою статті 20 Закону №875-XII міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону №875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справах № 817/652/17, № 802/707/17-а, від 8 травня 2018 року у справі №805/2275/17-а.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 44 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 2 особи.

Відповідно до списку працюючих осіб з інвалідністю за 2019 рік у ТзОВ «Веставтотрейд» працював ОСОБА_1 на посаді водія ТЗ, кількість відпрацьованих місяців - 12 (а.с 10).

Тобто, не зайнятими особами з інвалідністю було 1 робоче місце.

Доводи відповідача зводяться до того, що останній своєчасно та в повному обсязі вжив усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленими нормативами, тобто заходів для недопущення правопорушення.

Однак з такими твердженнями суд частково погоджується, враховуючи наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ТзОВ «Веставтотрейд» відповідно до наказу від 02.01.2019 № 11 о/д створено на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів, а саме: водій автотранспортних засобів - 1 одиниця; прибиральник службових приміщень - 1 одиниця та логіст - 1 одиниця (а.с. 81).

Тобто, відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ, у відповідача виник обов`язок щодо подання звітності за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», який він повинен був подати не пізніше 09.01.2019.

Проте, як слідує з матеріалів справи, відповідний звіт подано до центру зайнятості у звітному 2019 році вперше лише 31.05.2019 (а.с. 21), у якому повідомлялося про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, що свідчить про порушення вимог Закону №875-ХІІ щодо забезпечення виконання нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів.

З врахуванням того, що подана ТзОВ «Веставтотрейд» звітність форми №3-ПН від 31.05.2019 була первинною, тому на думку суду, до 31.05.2019 у підприємства не було попиту на робочу силу та про такий попит не подавалась інформація до відповідного центру зайнятості.

З матеріалів справи вбачається, що судом вживалась заходи щодо витребування у відповідача доказів щодо того, якою була середньооблікова чисельність працівників до травня 2019 року, якою була середньооблікова кількість працівників з інвалідністю та скільки осіб з інвалідністю працювали на робочих місцях до травня 2019 року. Також надати суду докази того, які заходи вчинялись підприємством до травня 2019 року з приводу виконання вимог законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів до вказаного періоду та реалізації наказу від 02.01.2019 № 11о/д.

Однак, жодних витребуваних доказів відповідачем не надано суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим в матеріалах адміністративної справи немає доказів і того, які ж дії вчинялись відповідачем до 31.05.2019 з приводу виконання вимог законодавства щодо створення робочих місць відповідного нормативу для працевлаштування осіб з інвалідністю, інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та вжиття заходів для реального працевлаштування осіб з інвалідністю.

Отже, враховуючи те, що підприємство створило робочі місця для осіб з інвалідністю, однак своєчасно не надало інформацію про попит на робочу силу, фактично, не вжило усіх залежних від нього передбачених законом заходів до 31.05.2019, відтак на думку суду, позов в цій частині підлягає до задоволення.

Таким чином, з врахуванням подачі звіту форми 3-ПН 31.05.2019 товариством, останнє зобов`язане сплатити адміністративні санкції за 5 місяців 2019 року, що становить 22704,89 грн., а саме: 22395,83 грн. - сума адміністративно-господарських санкцій та 309,06 грн. - пеня.

Розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій: 53750,00 грн. (сума адміністративно-господарських санкцій за нестворене робоче місце)/12 місяців х 5 місяців = 22395,83 грн. - сума адміністративно-господарських санкцій;

Розрахунок пені: (22395,83 грн. х 0,03%) х 46 днів = 309,06 грн.

Щодо невиконання відповідачем нормативу робочих місць з 01.06.2019 по 31.12.2019, то суд зазначає, що позов в цій частині до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Як слідує з матеріалів справи, відповідні звіти форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» в подальшому, подавалися відповідачем до центру зайнятості щомісячно, а саме: 31.05.2019, 26.06.2019, 31.07.2019, 30.08.2019, 30.09.2019, 31.10.2019, 29.11.2019, 26.12.2019 (а.с. 23-80). Хоча, на час спірних правовідносин законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати звіт форми 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю.

Таким чином, відповідач інформував центр зайнятості про створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

Однак, робочі місця протягом травня-грудня 2019 року залишалися вакантними у зв`язку з тим, що центром зайнятості до відповідача спрямовувалося 4 особи з інвалідністю на вакансію «прибиральник службових приміщень», однак троє з них відмовилися від запропонованої роботи, а одна особа - не відповідала вимогам роботодавця, що підтверджується листом Луцького міського центру зайнятості від 18.05.2020 № 849/05/20, та безпосередньо до роботодавця з питань працевлаштування не зверталися, тобто не з вини підприємства.

При цьому, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази і безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування та щодо відмови відповідачем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися за направленням з центу зайнятості у 2019 році.

Оскільки здійснення пошуку підходящої роботи, покладено на Державну службу зайнятості, при цьому працевлаштування осіб з інвалідністю залежить від їх бажання працювати, наявних у такої особи кваліфікації та знань, суд дійшов висновку про те, що за наявності бажаючих осіб з інвалідністю працевлаштуватися та направлення їх центром зайнятості, відповідач мав би можливість виконати норматив.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" в період з червня по грудень 2019 року, зокрема, створено робочі місця для осіб з інвалідністю, подано інформацію до центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення адміністративно-господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.04.2019 у справі №825/709/17, від 31.01.2019 у справі №820/2267/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону №875-ХІІ щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому відсутні підстави для застосування до товариства адміністративно-господарських санкцій за період з червня по грудень 2019 року.

Таким чином, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Веставтотрейд» на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в дохід Державного бюджету України на ракунки відкриті в управліннях Державної казначейської служби України (УK у м.Луцьку/Луцька отг/50070000, , p/p UА0003550, Казначейство України (ЕАП) суму адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 22 704,89 грн. (двадцять дві тисячі сімсот чотири гривні 89 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (43008, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Писаревського, 3а, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" (43006, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2а, ).

Суддя Р.С. Денисюк