Справа № 420/5120/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5120/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа Державне казначейство України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа Державне казначейство України, про визнання протиправними дії Міністерства соціальної політики України при нарахуванні і виплаті разової грошової допомоги до 5 травня за десять років, а саме: з 2011 до 2020 року ОСОБА_1 , гарантовані частиною 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; зобов`язання Міністерство соціальної політики України здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за десять років, а саме: з 2011 до 2019 року ОСОБА_1 з розміру восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни II групи, відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 від 22.12.2010р., має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вказав, що 16.04.2020р. він звернувся, як особа з інвалідністю внаслідок війни, до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до вимог до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціатьного захисту» за десять років, а саме: з 2011 до 2020 року , однак відповідач надав відповідь за № 1669/0/5-20/29, в якій послався на положення Бюджетного кодексу України, якою фактично відмовив позивачу у виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та в свою чергу перерахунку і виплату допомоги не здійснив. Відповідно до положень частини 3 статті 13 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України та, що таку редакцію цієї норми, викладено на підставі Закону України від 28.12.2007 р. № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Втім, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зазначені зміни було визнано такими, що не відповідають Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення. Таким чином, як зазначив позивач, на час виникнення спірних відносин діяла редакція частини 5 статті 13 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни II виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, позивач вказав, що згідно з Рішенням Конституційного Суду № 3-р/2020 від 27.02.2020р. визнанні не конституційними окремі положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14,15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також, позивач посилаючись на постанови Кабінету Міністрів за період часу 2011-2019роки, якими встановлювались виплати разової грошової допомоги до 05 травня, зазначив, що протягом вказавного часу виплати здійснювались у розмірах менших, ніж це передбачено ч.5 ст.13 Закону. Позивач наголосив, що керуючись принципом законності та виходячи із визначених законодавством України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни II групи, підлягає застосовуванню не Постанова КМУ № 237, а Закон України № 3551-XII, який має вищу юридичну силу, частина п`ята статті 13 якого передбачає виплату цієї допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Також, як зазначив позивач, наразі триває порушення прав позивача, яке проявляється в діях відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги до 5 травня за дев`ять років, а саме: з 2011 до 2020 року та, що поновлення порушених прав не можливе окрім, як шляхом звернення до суду з цим позовом

Відповідач та третя особа повідомлялись про розгляд вказаної справи. Відзив, пояснення по справі від вказаних учасників не надходили.

Розгляд справи по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI КАС України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 27.12.2010р., виданого Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики ОМР(а.с.8).

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства соціальної політики України із заявою від 16.04.2020р. про здійснення перерахунку за останні 10 років з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки» та нарахування недорахованої різниці(а.с.11).

Листом Міністерства соціальної політики України від 14.05.2020р. №1669/0/5-20/29 повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням № з-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України в частині, якою передбачено, що норми і положення статей 12-16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № З-р/2020. Водночас, частиною другою статті 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розміри і цільове спрямування цих видатків виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету відповідного року та з огляду на те, що більшість інших видатків бюджету також є соціально спрямованими і потребують пріоритетного врахування. У 2011-2020 роках видатки на виплату грошової допомоги передбачались виключно законами України про Державний бюджет України на відповідні роки та з урахуванням викладеного, Мінсоцполітики не в змозі забезпечити виплату у 2020 році грошової допомоги у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та доплату за попередні періоди. Також, зазначено, що Мінсоцполітики відповідно до визначених для нього завдань лише організовує виплату грошової допомоги(а.с.13).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 46 Конституції України ,громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI внесено зміни зокрема в частину п`яту ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та викладено у наступній редакції "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

У період з 2011 року по 2019 рік Кабінетом Міністрів України приймались постанови щодо разової грошової допомоги , передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, меншому ніж вісім мінімальних пенсій за віком.

Також, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідуваньвід 19 лютого 2020 р. № 112, пунктом 1 якої встановлено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання), зокрема, у таких розмірах:особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:II групи - 3640 гривень.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, шо не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно тексту вказаного рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 судом встановлено, що в Основному Законі України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються па основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Відповідно до Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина перша статті 17); захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65); держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята статті 17).

Згідно з Основним Законом України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Кодекс.

У преамбулі Кодексу зазначено, що Кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджєтних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 Кодексу).

Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону № 79 розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу було доповнено, зокрема, пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й Закону № 3551, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаними положеннями Закону № 3551 передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551 (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16).

За юридичною позицією Конституційного Суду України "встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, підриває довіру до держави. Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту" (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Конституційний Суд України звертає увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України прийшов до висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Отже, з 27.02.2020 ані приписи п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ані приписи ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п. 20 Розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" об`єктивно не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституціє України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком.

У зв`язку з викладеним та тим, що лише з 27.02.2020р. у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, в частині визнання протиправними дій відповідача при нарахуванні і виплаті разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2011 до 2019 роки та відповідно зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаної разової грошової допомоги до 5 травня за цей період задоволенню не підлягають.

Між тим, суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно- правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Для належного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Поряд з цим, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про протиправність бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та те, що ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, суд, керуючись положеннями ч.2 ст.9 КАС України, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Міністерство соціальної політики України здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_1 з розміру восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Міністерство соціальної політики України (код , вул.Еспланадна, м.Київ) здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) з розміру восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.