Справа № 580/2601/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року справа № 580/2601/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

15.07.2020 у Черкаський окружний адміністративний суд з позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітрофлотський, буд.6; ) про:

визнання протиправним і скасування рішення відповідача, оформленого протоколом від 17.04.2020 №64, у частині відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;

зобов`язання відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як інваліду 2 групи, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Позов мотивовано тим, що відповідач всупереч вимог закону відмовив у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок отримання травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Позивач стверджує, що між первинним установленням йому інвалідності та збільшенням ступеня працездатності не пройшло двох років, у зв`язку з чим не погоджується зі спірним рішенням відповідача.

Ухвалою суду від 20.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк тривалістю десять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану ухвалу відповідач отримав 27.07.2020.

19.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№21065/20), в якому просив суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги є його дискреційним повноваженням. Зміна групи інвалідності у позивача відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Тому відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги.

Оскільки обґрунтованих клопотань про розгляд справи за участю сторін суду не надходило, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути без повідомлення та виклику сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з довідкою начальника Черкаського зонального відділу військової служби правопорядку від 16.12.2019 №195 позивач перебуває на військовій службі в Черкаському зональному відділі Військової служби правопорядку з 02.09.2015 і на теперішній час.

30.07.2014 позивачу видана довідка №451/вос про обставини травми, відповідно до якої 19.07.2014 він отримав вибухову травму, закриту ЧМТ, струс головного мозку. В обставинах вказано, що 19.07.2014 в період часу з 09.10 до 19.00 год. під час проведення антитерористичної операції у складі штурмової групи зі знищення бойовиків у районі м.Лисичанськ Луганської області, виконуючи обов`язки військової служби в бою, позивач отримав поранення. Підставою зазначено акт розслідування від 30.07.2014, проведений згідно з наказом командира військової частини Польова пошта НОМЕР_2 від 19.07.2014 №322.

18.02.2015 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА від 18.02.2015 №012485.

Згідно з свідоцтвом про хворобу від 05.12.2019 №617 госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_3 14.11.2019 провела огляд, за результатами якого позивач визнаний обмежено придатним до військової служби.

Відповідно до довідки від 12.02.2020 №671/убд позивач в період з 23.04.2014 до 20.07.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.

Згідно з довідкою від 23.01.2020 серії 12ААА №033723 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено 55 % втрати професіної працездатності.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ від 23.01.2020 №766587 позивачу з 20.01.2020 встановлена III група інвалідності на строк до 01.02.2023, пов`язана з захистом Батьківщини.

За наслідками розгляду поданих позивачем документів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги пунктом 2 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 17.04.2020 №64, відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою зазначено п.27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, згідно з яким критеріями для встановлення інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Враховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності, пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд врахував, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII), Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі Порядок №975).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 1 Закону 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.1-2 Закону 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підставі ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.3 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Згідно з п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.16-2 вона призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII на час виникнення спірних правовідносин якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Отже, вказана норма пов`язує втрату права особи на отримання визначеного виду допомоги зі спливом дворічного терміну з часу, що відліковується виключно з дати первинного встановлення інвалідності. Натомість відповідач відлік такого строку здійснив з часу встановлення позивачу втрати працездатності, що не відповідає вказаним вимогам Закону та фактичним обставинам справи.

Зважаючи, що первинно інвалідність позивачу встановлена з 20.01.2020, його доводи щодо наявності права на виплату допомоги та безпідставності спірного рішення відповідача є обгрунтованими. Вказана норма Закону відповідачем трактована невірно.

Тому суд дійшов висновку, що спірне рішення є пртиправним і підлягає скасуванню.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 КАС України зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Тому у заявлених спірних правовідносинах заявлені позовні вимоги не стосуються дискреційних повноважень відповідача. Право позивача на отримання вказаного виду допомоги з урахуванням раніше виплачених сум обгрунтоване, то ж відповідач зобов`язаний її призначити та виплатити.Виконуючи завдання адміністративного суду, передбачене у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що така позовна вимога є належним способом повного захисту прав позивача та забезпечить ефективний судовий захист його порушеного права.

Оскільки відповідач не довів, що діяв у межах, спосіб і в порядку, що визначені законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат і позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України () задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (), оформлене протоколом від 17.04.2020 №64 у частині відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України () призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІІ групи, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми, відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 10.09.2020.