Справа № 640/22341/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві до Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Відділ примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агат», про надання дозволу на погашення суми податкового борга за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) звернулось у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» (далі - відповідач, ПАТ «Завод «Маяк») про надання дозволу на погашення суми податкового борга за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що за відповідачем обліковується податковий борг у сумі 33946784,63 грн. Дії, направлені на погашення зазначеної суми, до зменшення суми заборгованості не призвели. Посилаючись на положення статті 95 Податкового кодексу України, податковий орган просить надати дозвіл на погашення суми податкового борга за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2019 року до участі у справі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Відділ примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агат».

Рішенням суду від 18 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду про надання дозволу на погашення суми податкового борга за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі є передумовою для вжиття контролюючим органом подальших дій, передбачених Податковим кодексом України, метою яких є реалізація як наявного так і іншого майна (майнових прав), виявлених у процесі виконання судового рішення. Наявність або відсутність (недостатність) майна, а також обставини, за яких майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, не є кваліфікуючою ознакою, що входить у предмет доказування у такій категорії справ, а тому не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Наведене позивач обґрунтовує посиланням на положення статті 96 Податкового кодексу України, якими передбачено дії, які вчиняє контролюючий орган у випадку, якщо за наслідками виконання рішення суду про надання дозволу на погашення суми податкового борга за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, сума заборгованості залишилась непогашеною. До того ж, зазначає про можливість ініціювання питання про банкрутство відповідача тільки після вчинення всіх дій, передбачених положеннями статті 95 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує на тому, що рішення місцевого суду ґрунтується на нормах Податкового кодексу України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Третя особа на стороні відповідача - ТОВ «Агат» у відзиві на апеляційну скаргу також просить в її задоволенні відмовити. Наголошує на тому, що податкова застава на майно відповідача зареєстрована після арешта такого майна, проведеного органами державної виконавчої служби та зареєстрованого у встановленому законом порядку. То ж, задоволення позову призведе до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, які забезпечені майном, арешт на яке накладений раніше ніж було зареєстровано податкову заставу. Також звертає увагу на те, що відповідач є підприємством, 100% акцій статутного капітала якого належить державі, а тому в силу положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» реалізація нерухомого майна боржника заборонена.

Відзив на апеляційну скаргу Відділа примусового виконання рішень Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходив.

Наказом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 1-рг від 01 серпня 2019 року розпочато виконання Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, що припиняється.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальне правонаступництво у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів уважає за необхідне допустити заміну первісного позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (далі - позивач, ГУ ДПС у м. Києві).

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, з таких підстав.

Судом установлено, що ПАТ «Завод «Маяк» перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та є платником податків.

22 червня 2016 року ГУ ДФС у м. Києві сформована податкова вимога форми «Ю» №40063-17 про сплату податкового боргу у розмірі 2307428, 27 грн. та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 40063-17.

07 вересня 2018 року начальником ГУ ДФС у м. Києві у відповідності до пункта 95.5 статті 95 Податкового кодексу України прийнято рішення № 8/26-15-17-02-26 про стягнення коштів з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

На виконання вказаного рішення податковим органом неодноразово вживалися заходи щодо списання коштів з рахунків платника шляхом направлення до банківських установ, що обслуговують відповідача, інкасових доручень. Втім, інкасові доручення було повернуто банками без виконання.

26 листопада 2018 року податковим керуючим було проведено опис майна відповідача, яке знаходиться в податковій заставі, та складено відповідний акт №380/26-15-17-02-17.

Згідно інформаційної довідки ГУ ДФС у м. Києві від 26 грудня 2018 року № 39562/9/26-15-17-06-29 за ПАТ «Завод «Маяк» згідно інтегрованої картки платника податків по земельному податку з юридичних осіб обліковується заборгованість у розмірі 33946784,63 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою самостійно визначеного грошового зобов`язання у податкових деклараціях з земельного податку.

Оскільки здійснені заходи не призвели до погашення боргу, податковий орган з метою реалізації права, наданого пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано рішення суду про стягнення коштів, що свідчить про відсутність у позивача права на стягнення відповідної суми податкового борга з рахунків відповідача у банках шляхом надсилання відповідних інкасових доручень. Оскільки право контролюючого органа на звернення до суду щодо отримання дозволу на погашення податкового борга за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, виникає виключно у разі встановлення відсутності коштів на рахунках боржника під час процедури стягнення боргу, а така процедура позивачем дотримана не була, підстави для задоволення позову відсутні. Також, суд виходив з того, що єдиним засновником відповідача є держава Україна, від імені якої управління корпоративними правами здійснює Державний концерн «Укроборонпром» (далі - ДК «Укроборонпром»). Відповідно до положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу обов`язком платника податків визнається обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно підпункта 14.1.175 пункта 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (пункт 88.1 статті 88 ПК України).

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмово оформлення (пункт 88.2 статті 88 ПК України).

В підпункті 14.1.155 пункта 14.1 статті 14 ПК України податкова застава визначена як спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, з дня виникнення податкового боргу (підпункти 89.1.1 та 89.1.2 пункта 89.1 статті 89 ПК України).

Відповідно до пункта 89.2 означеної правової норми з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

За приписами пункта 89.3 статті 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Пунктом 89.8 статті 89 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Заходи щодо погашення податкового борга, які вчиняє контролюючий орган, визначені положеннями статті 95 ПК України.

Так, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункта 95.2 зазначеної правової норми стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України закріплено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Саме посилаючись на положення абзаца першого наведеного пункта місцевий суд дійшов висновку, що обов`язковою передумовою для звернення контролюючого органа до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового борга за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, є отримання таким органом рішення суду про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки положеннями абзаца другого пункта 95.5 статті 95 ПК України чітко закріплено право контролюючого органа здійснювати стягнення коштів з рахунків платника у банках, за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах всі умови, закріплені наведеною правовою нормою, дотримані, колегія суддів приходить до висновку, що рішення начальника ГУ ДФС у м. Києві від 07 вересня 2018 року № 8/26-15-17-02-26 про стягнення коштів з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу є тим рішенням, на виконання якого надано підтвердження відсутності коштів на рахунках відповідача.

Проте, як вірно встановлено місцевим судом, відповідач створений шляхом перетворення Державного підприємства Київський завод «Маяк», єдиним засновником якого є Держава Україна.

Стаття 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29 листопада 2001 року № 2864-III (далі - Закон України №2864-ІІІ) встановлює мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до статті 2 цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як установлено судом та не поставлено під сумнів доводами апеляційної скарги, частка держави у статутному фонді відповідача становить 100 %.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання контролюючого органа на пріоритетність положень Податкового кодексу України, з огляду на те, що пунктом 87.2 статті 87 ПК України чітко визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами, а відтак в даному випадку норми Закону України №2864-ІІІ, яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, є пріоритетними.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 лютого 2020 року у справі №818/1604/16.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміни у мотивувальній частині.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року, виклавши її у редакції цієї постанови.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька