Справа № 300/1750/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"10" вересня 2020 р. справа № 300/1750/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 27.07.2018 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вказану індексацію за період з 01.01.2016 по 27.07.2018.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №300/1750/20.
31.07.2020 представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, яке мотивоване тим, що позивачем допущено пропущення місячного строку, встановленого статтею 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. У поданому клопотанні представник відповідача стверджує, що про порушення своїх прав позивач дізнався з моменту прийняття 26.07.2018 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №141, у якому зазначено про виплати, які здійснені ОСОБА_1 (а.с. 45-47).
Розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 і 4 статті 123 цього Кодексу.
Так, частинами 3 та 4 статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 за №1282-XII, індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру та до яких віднесено, зокрема, оплату праці (грошове забезпечення).
Абзацом 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 за №108/95-ВР встановлено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Таким чином, індексація, будучи однією з мінімальних державних гарантій оплати праці, по суті, є і складовою заробітної плати в частині додаткової заробітної плати.
Суд звертає увагу представника відповідача на висновки Конституційного Суду України у рішенні від 15.10.2013 за №9-рп/2013 де Суд, розглянув звернення щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України в аспекті того, чи поширюється необмежений строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати на вимоги про стягнення не нарахованих роботодавцем сум індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Так, згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. На думку Конституційного Суду України, спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
На підставі системного аналізу положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складових конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
Водночас, суд зазначає, що частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15, окрім іншого зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Положення КАС України не містять норм, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Натомість, умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці військовослужбовців, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Зважаючи на вказане, суд зазначає, що оскільки частина 5 статті 122 КАС України в даному випадку є загальною нормою, так як прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати (індексації грошового забезпечення, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати тощо), а частина 2 статті 233 КЗпП України конкретизує предмет судового захисту та встановлює, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, пріоритетним на переконання суду є застосування в межах спірних правовідносин, що виникли між сторонами, положень статті 233 КЗпП України.
За таких обставин, підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 згідно з приписами статті 123 КАС України суд не вбачає, а тому, клопотання Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись частиною 3 статті 122, статями 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Кафарський В.В.