Справа № 373/577/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 373/577/20 Суддя (судді) першої інстанції: Залеська О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Земляної Г.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Переяслів-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оскарження дій та рішень державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Переяслів-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила скасувати постанову, видану державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у ВП № 61342349 по стягненню витрат в сумі 300 грн 00 коп. та постанову, видану державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 17 квітня 2020 року у ВП № 61342135 по стягненню витрат в сумі 300 грн. 00 коп. Також просила суд зобов`язати Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на карткові рахунки ОСОБА_1 в установах банку.

Рішенням Переяслів-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Скасовано постанову, видану державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у ВП № 61342349 по стягненню витрат в сумі 300 грн 00 коп.

Скасовано постанову, видану державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 17 квітня 2020 року у ВП № 61342135 по стягненню витрат в сумі 300 грн. 00 коп.

Зобов`язано Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на кошти боржника ОСОБА_1 в установах банку.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки відповідач не зміг надати суду жодного доказу реальності відповідних витрат, як тих, що понесені при вчиненні виконавчих дій у кожному виконавчому провадженні. Крім того, постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в порушення Закону на адресу боржника не направлялась. В ході розгляду справи встановлено відсутність у позивача боргу за виконавчими провадженнями, примусове виконання постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчено, тому продовження арешту на кошти боржника є неправомірним.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що боржником (позивачем) пропущено десятиденний строк оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, оскільки ОСОБА_1 в поданій скарзі вказано про те, що їй стало відомо про накладення арешту на її рахунок 28 лютого 2020 року, а також вказано, що 03 квітня 2020 року на адресу ФГ «Колос», де працює позивач, надійшли постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у ВП № 61342349 та ВП № 61342135. Тобто, строк оскарження постанови про арешт коштів повинен відраховуватись закінчився 12 березня 2020 року, а строк оскарження постанов про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника закінчився 20 квітня 2020 року.

Крім того, на переконання скаржника, «суддею при винесенні рішення не було взято до уваги те, що позивачем не скасовано постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, та не сплачено, а отже боржником не виконано всі зобов`язання по виконавчим провадження АСВП № 61342349, АСВП № 61342135. У відповідності до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зняття арешту з коштів боржника».

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч.1 статті 155-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 170 грн, а також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

17 лютого 2020 року дві копії постанови направлені судом до Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС для виконання.

21 лютого 2020 року постановою державного виконавця Свириденко Я.В. відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 про примусове стягнення штрафу в розмірі 170 грн (ВП № 61342349)

Також 21 лютого 2020 року постановою державного виконавця Білодід І.Ю. відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 про примусове стягнення судового збору в розмірі 420,40 грн (ВП № 61342135)

Обидві постанови про відкриття виконавчого провадження були поміщені відповідачем в один конверт та разом з супровідними листами направлені на адресу боржника простою поштовою кореспонденцією. Вказані поштове відправлення було отримано позивачем 04 березня 2020 року.

ОСОБА_1 не оскаржила ці постанови у встановлений законом десятиденний строк після їх отримання, погодилась з виставленими сумами до стягнення та уточнивши їх через автоматизовану систему виконавчих проваджень, вчинила наступні дії:

- 08 березня 2020 року здійснила оплату за ВП № 61342349 на суму 256 грн, куди увійшли такі складові: 170 грн.- присуджений штраф, 17,00 грн - виконавчий збір та 69, 00 грн - додаткові витрати, пов`язані з першочерговими діями виконавця при відкритті провадження.

- 15 березня 2020 року здійснила оплату за ВП № 61342135 на суму 492,04 грн, куди увійшли такі складові: 420,40 грн.- присуджений судовий збір, 42,04 грн - виконавчий збір та 69, 00 грн - додаткові витрати, пов`язані з першочерговими діями виконавця при відкритті провадження.

Сплата вказаних сум боржником ОСОБА_1 підтверджується належними доказами та державним виконавцем не заперечується.

Згідно витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 18 березня 2020 року у боржника ОСОБА_1 зафіксовано відсутність боргу за ВП № 61342135 та ВП № 61342349.

15 квітня 2020 року державним виконавцем Переяслав-Хмельницького ВДВС винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника на суму додаткових витрат 300 грн, понесених у виконавчому провадженні ВП № 61342135

Крім того, 17 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника на суму додаткових витрат 300 грн, понесених у виконавчому провадженні ВП № 61342349.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем направлялися на адресу позивача постанови від 15 квітня 2020 року та від 17 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника на суму додаткових витрат, а також постанови від 19 березня 2020 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

Вважаючи свої права порушеними, а вказані постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника на суму додаткових витрат, винесені державним виконавцем, а також дії щодо накладення арешту на карткові рахунки в банку неправомірними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження » передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що позивачем пропущено десятиденний строк оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, оскільки ОСОБА_1 стало відомо про накладення арешту на її рахунок 28 лютого 2020 року, а також постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у ВП № 61342349 та ВП № 61342135 надійшли на адресу ФГ «Колос», де працює позивач, 03 квітня 2020 року, отже саме з цієї дати вона була обізнана з ними. Тобто, строк оскарження постанови про арешт коштів повинен відраховуватись з 28 лютого 2020 року і закінчився 12 березня 2020 року, а строк оскарження постанов про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника повинен відраховуватись з 03 квітня 2020 року і закінчився 20 квітня 2020 року.

Дійсно, відповідно до ч. 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника та зазначає, що вони стосуються постанов про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у ВП № 61342349 та ВП № 61342135 від 21 лютого 2020 року, в той час як позивачем оскаржуються постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника у ВП № 61342349 та ВП № 61342135 від 15 квітня 2020 року та від 17 квітня 2020 року відповідно. При цьому, суд зауважує, що матеріали справи не містять, а апелянтом не надано доказів надіслання (отримання) позивача оскаржуваних боржником постанов (реєстрів поштових відправлень, журналу вихідної кореспонденції, зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень тощо). Наявні у справі супровідні листи про надіслання оскаржуваних постанов жодним чином не свідчать про їх фактичне направлення засобами поштового зв`язку.

Окремо щодо пропуску строку звернення до суду слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211») з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі карантин продовжувався Урядом та триває досі.

При цьому, згідно п.3 Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, оскільки до 05 серпня 2020 року (згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX) процесуальні строки, зокрема, на звернення до суду з позовом, були продовжені, то твердження відповідача про їх пропуск позивачем не заслуговує на увагу як безпідставне та необґрунтоване.

Згідно ч.5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Відповідно до положень Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ № 512/5 від 02 квітня 2012 року виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Статтею 28 Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За ч.4 статті 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч.1,4 статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п.2 ч.4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Щодо твердження відповідача про те, що в позовній заяві ОСОБА_1 не було обґрунтовано неправомірності винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 27 лютого 2020 року, то суд зазначає про те, що дійсно, позивач не вважала таку постанову незаконною саме станом на 27 лютого 2020 року, погодилася з нею та виконала свій обов`язок перед стягувачем, сплативши невідкладно після відкриття виконавчого провадження та отримання відповідних постанов суми коштів за рішенням Перяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 31 січня 2020 року. Проте, наразі, у зв`язку зі сплатою зобов`язання за стягненнями ОСОБА_1 вважає безпідставним та незаконним накладення арешту на карткові рахунки у банку.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані в судовому засіданні представником відповідача Акт держаного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 15 квітня 2020 року за постановою суду №373/2011/19 про стягнення штрафу - 170,00 грн та Акт держаного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій від 19 березня 2020 року за постановою суду №373/2011/19 про стягнення судового збору - 420,40 грн є абсолютно ідентичними; зазначені в акті перелік та кількість дій та процесів, їх вартість є однакові в обох виконавчих провадженнях та не підтверджуються жодними доказами, а також встановленими в суді обставинами. При цьому, суд зауважує, що позивачем вже було сплачено як виконавчий збір, так і додаткові витрати, пов`язані з діями виконавця.

Таким чином, апеляційний суд вважає неправомірною постанову державного виконавця від 15 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника на суму додаткових витрат 300 грн, понесених у виконавчому провадженні ВП № 61342135 та постанову державного виконавця від 17 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника на суму додаткових витрат 300 грн, понесених у виконавчому провадженні ВП № 61342349.

З наведеного випливає, що борг за ОСОБА_1 не рахується, відповідно, арешт, накладений на кошти позивача постановою державного виконавця від 27 лютого 2020 року, є неправомірним та невиправданим втручанням у мирне володіння особою своїм майном.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юсти - залишити без задоволення.

Рішення Переяслів-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 08 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев