Справа № 360/2206/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2206/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Полякової В.К.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач, управління), відповідно до якої позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в зарахуванні періоду роботи на шахті "Черкаська" до пільгового стажу по списку № 1 при призначенні пенсії за віком від 25.02.2020 (номер ПС: 97);

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за списком № 1 "шахтарі", періоди роботи на шахті "Черкаська" з 05.03.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998, перерахувавши при цьому розмір пенсійних виплат та компенсувати грошові кошти, які не були нараховані з вини відповідача.

В обгрнутування позову зазначено, що 25.02.2020 за зверненням позивача від 02.03.2020 відповідачем призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком 1.

26.03.2020 позивачем відповідачу направлене звернення, з проханням надати роз`яснення щодо розрахунку призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за списком 1 та повідомленням чи зараховано до пільгового стажу період його роботи в підземних умовах на шахті "Черкаська" з 05.03.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 31.12.1998.

Листом за вих. № 5820/02-22 від 08.04.2020, відповідач повідомив, що при призначенні пенсії пільговий стаж враховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно з абзацем 7 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Відповідно до індивідуальних відомостей пільговий стаж позивача за списком 1 складає 13 років.

Також відповідач повідомив, що підприємство, на якому позивач працював, на цей час розміщується на окупованій території, у зв`язку із чим витребувати будь-які додаткові документи в нього управління не має можливості, тому зарахувати періоди роботи з 05.03.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 як пільговий стаж за записами в трудовій книжці без надання уточнюючих довідок відповідач не має підстав.

Позивач вважає таку позицію хибною, оскільки робота з повним робочим днем під землею підтверджується записами в його трудовій книжці.

17 липня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позов від 13.07.2020, в якому зазначено, що управління заперечує проти заявлених вимог з таких підстав (а.с.63-66).

На підставі наданих позивачем документів управлінням було прийнято рішення про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням загального стажу роботи 37 років 08 місяців 12 днів та пільгового стажу за Списком № 1 - 13 років.

При призначені пенсії управлінням пільговий стаж було враховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно з абзацем 7 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового сажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок 637).

Визначити період пільгового стажу, фактичної роботи під землею має можливість тільки підприємство на підставі первинних документів (журнали обліку спусків та виходів з шахти, періоди знаходження у відпустках без збереження заробітної плати або участі у страйках, що не включаються до пільгового стажу роботи та інше).

Уточнюючих довідок, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу позивачем надано не було, тому в управління не було підстав вимагати від ДПІ «Луганськвугілля» відповідні документи, видані ним для оформлення пенсії ОСОБА_1 , а також перевіряти обгрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей, адже чи видавались такі документи підприємством ОСОБА_1 управлінню не відомо.

Таким чином, відповідач вважає неможливим зарахувати періоди роботи з 05.03.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 як пільговий стаж за записами в трудовій книжці без надання уточнюючих довідок, а тому рішення управління є законним, а вимоги позивача необгрунтованими.

Ухвалою суду від 09.06.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків (а.с.30-31).

Ухвалою суду від 01.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 28.07.2020 (а.с.38-39).

28.07.2020 розгляд справи перенесено на 31.08.2020 (а.с.71).

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, дійшов наступних висновків.

02.03.2020 позивач звернувся до управління з заявою про призначення пенсії, до якої додав: паспорт, довідку платника податків, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, трудову книжку, довідку про навчання № 10 від 09.01.2020, військовий квиток (а.с.45).

Пенсію позивачу призначено з 25.02.2020, що підтверджується протоколом про призначення пенсії від 04.03.2020 (а.с.47).

Листом за вих. № 5820/02-22 від 08.04.2020 позивачу повідомлено, що при призначенні пенсії управлінням пільговий стаж враховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно абзацу 7 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Зазначено, що згідно з трудовою крижкою НОМЕР_1 від 27.11.1986, без надання уточнюючих довідок, неможливо зарахувати до пільгового стажу періоди проходження навчання підземним професіям:

- з 05.03.1992 по 06.04.1992 - 1 місяць 2 дні - учнем гірника з повним робочим днем під землею на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля,

- з 11.08.1995 по 18.09.1995 - 1 місяць 8 днів - учнем гірника з повним робочим днем під землею на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля, оскільки відповідно до роз`яснення Мінсоцзахисту України від 05.11.1993 №02-82 орг. періоди навчання робітників підземним професіям зараховуються до пільгового стажу з додержанням наступних умов:

а) в кожному випадку при наявності запису в трудовій книжці про навчання підземним професіям адміністрація повинна на підставі первинних документів підтверджувати тривалість роботи на підземних умовах (довідками про фактичну кількість відпрацьованого часу в підземних умовах);

б) навчання підземним професіям повинно проходити на протязі повного робочого дня;

в) оплата праці зазначених робітників за час навчання професіям в підземних умовах повинна здійснюватись за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються. В трудовій книжці зазначені відомості відсутні, що потребує надання уточнюючої довідки.

Періоди роботи:

- з 07.04.1992 по 15.10.1992 - 6 місяців 9 днів - відповідно до записів трудової книжки відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, час відбування виправних робіт до загального стажу не зараховується. Згідно з параграфом 37 пункту 109 Положення № 590 час відбування виправних робіт не включається в загальний трудовий стаж незалежно від місця їх відбування. Відповідно до статті 95 Виправно-трудового Кодексу України №332 від 23.12.1970 час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений за рішенням суду до загального стажу роботи;

- з 16.10.1992 по 10.08.1995 - 2 роки 9 місяців 25 днів - підземний гірник 3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля, оскільки в трудовій книжці відсутні відомості, передбачені пунктом 2.14. Інструкції № 58 (про атестацію робочого місця). Зазначені неповні записи в трудовій книжці вимагають надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу;

- з 19.09.1995 по 10.05.1997 - 1 рік 7 місяців 22 дні - переведений гірничим робітником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля, оскільки в трудовій книжці відсутні відомості, передбачені пунктом 2.14. Інструкції № 58 (про атестацію робочого місця). Зазначені неповні записи в трудовій книжці вимагають надання уточнюючої довідки щодо підтвердження спеціального стажу;

- з 07.12.1998 по 31.12.1998 - 25 днів - прийнятий гірничим робітником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею на ДП шахта «Черкаська» ГХК «Луганськвугілля», оскільки підприємством при наданні звітності до Реєстру застрахованих осіб пільговий стаж визначений тільки з 01.01.1999.

Також відповідач зазначив, що підприємство, на якому працював позивач, на цей час розміщується на окупованій території, у зв`язку із чим витребувати будь-які додаткові документи з нього у управління відсутня можливість, а тому зарахувати періоди роботи з 05.03.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998, як пільговий стаж за записами в трудовій книжці, без надання уточнюючих довідок відсутні законні підстави (а.с.20-25).

Отже, спірними періодами пільгового стажу позивача, в зарахуванні яких позивачу відмовлено, є період роботи на шахті «Черкаська» з 05.03.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998.

Надана копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 містить наступні записи про трудову діяльність позивача за спірні періоди на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля (а.с.16-19, 47-49):

- 05.03.1992 прийнято учнем гірника з повним робочим днем під землею (наказ № 51 від 27.03.1992, запис № 6);

- 07.05.1992 переведено підземним гірником третього розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 140/к від 12.05.1992, запис № 7);

- відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992. Час відбування виправних робіт в загальний безперервний стаж роботи не зараховується (наказ № 355/к від 3.10.1992);

- 11.08.1995 переведено учнем гірника очисного забою з повним робочим днем під землею для проходження практики (наказ № 276/к від 16.08.1995, запис № 8);

- 19.09.1995 переведено гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 317/к від 26.09.1995, запис № 9);

- 22.06.1996 звільнено за ст. 36 КЗпП України (власне бажання, виїзд за межі місцевості для роботи на Архіпелазі Шпіцберген) (наказ № 106 від 18.06.1996, запис № 10);

- 10.05.1997 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 79 від 12.05.1997, запис № 11);

- 07.12.1998 прийнято гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 237 від 17.12.1998, запис № 12);

- 25.04.1995 проведено атестацію робочого місця та підтверджено право переходу на пенсію за Списком № 1 (наказ № 133к, запис № 13);

- 19.07.2000 проведено атестацію робочого місця та підтверджено право переходу на пенсію за Списком № 1 (наказ № 159к, запис № 13);

- 05.07.2002 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 116 від 08.07.02, запис № 15).

Отже, трудова книжка позивача містить записи щодо проведення атестації робочих місць, якими підтверджено право позивача на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.

Суд вирішує справу на підставі таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення"передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно з статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 р. або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періодів його роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 на посаді гірника підземного, яка належить до посад за Списком № 1, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи, а також про проведення атестації робочого місця позивача.

Крім того, з огляду на підтвердження підземного стажу роботи позивача записами в його трудовій книжці, потреба у наданні уточнюючих довідок з підприємства взагалі відсутня.

Суд зазначає, що згідно із п. 4.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

При цьому, положеннями п. 4.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, визначено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

В той же час, як передбачено пунктом 4.5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, пунктом 2 якого визначено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на його виконання Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

З аналізу вище вказаних нормативних актів вбачається, що атестація робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Порядок та умови проведення такої атестації набули чинності з 21.08.1992.

Посилання відповідача на в листі за вих. № 5820/02-22 від 08.04.2020 на вимоги роз`яснення Мінсоцзахисту України від 05.11.1993 №02-82 орг. щодо необхідності підтвердження стажу навчання підземним роботам уточнюючими довідками підприємства із зазначенням фактичної кількості відпрацьованого часу в підземних умовах та оплати труда за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким такі працівники навчаються, є незмістовними, оскільки обов`язок підтвердження первинними документами записів в трудовій книжці відповідно до вказаного роз`яснення покладається саме на адміністрації підприємств. Відповідач же в зазначеному листі перекладає вказаний обов`язок саме на позивача. Крім того, зазначене роз`яснення підлягає застосуванню в частині, що не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки має меншу юридичну силу за вимоги ст.62 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Отже, як встановлено судом, записи трудової книжки позивача за періоди роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 містять всі необхідні відомості щодо підтвердження його права на зарахування цих періодів роботи до пільгового стажу позивача при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що управлінням неправомірно відмовлено в зарахуванні пільгового стажу позивача за періоди роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 під час призначення йому пенсії, оскільки записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах за цей період, а також підтверджують проведення атестації робочого місця позивача.

Отже, позивач має право на зарахування періодів роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля до пільгового стажу за Списком № 1.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що неможливість відповідача провести перевірку відповідності записів трудової книжки первинним документами, не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача.

Аналогічні за змістом висновки з приводу подібних правовідносин відображені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 (справа №583/392/17).

Щодо незарахування до стажу позивача періоду відбування виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992, суд, з урахуванням вимог чинного законодавства, дійшов таких висновків.

Трудова книжка позивача містить запис про переведення позивача підземним горнорабочим з повним робочим днем під землею з 07.05.1992; відбування позивачем покарання у виді виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992; незарахування до безперервного стажу його роботи періоду відбування виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992 (а.с.17).

Згідно з вимогами частини 1 статті 94 Виправно-трудового кодексу України від 23.12.1970 року в редакції, чинній на час відбування покарання позивачем, виправні роботи без позбавлення волі відбуваються у відповідності з вироком суду за місцем роботи засудженого або в інших місцях, що їх визначають органи, які виконують цей вид покарання, але в районі проживання засудженого, з врахуванням його працездатності і, по можливості, спеціальності.

Положеннями статті 95 цього Кодексу, якими регулювалися умови відбування виправних робіт за місцем роботи на час спірних правовідносин, визначалось, що особа, засуджена до виправних робіт за місцем роботи, залишається працювати на підприємстві, в установі або в організації, де вона працювала до засудження на тій же посаді або роботі, крім випадків, передбачених частиною першою статті 30 Кримінального кодексу України ( 2001-05, 2002-05 ). Переведення цих осіб на іншу посаду або роботу може провадитися на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Вимоги частини 1 статті 102 Виправно-трудового кодексу України в редакції, чинній на час відбування позивачем покарання, передбачали, що із заробітку засуджених до виправних робіт без позбавлення волі провадяться відрахування в доход держави протягом строку відбування покарання в розмірах, встановлених вироком суду. Відрахування провадяться за місцем роботи засудженого з усієї суми заробітку, без виключення з цих сум податків та інших платежів, а також незалежно від наявності претензій до засудженого за виконавчими документами.

Відповідно до статті 103 Виправно-трудового кодексу України, в зазначеній редакції, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

За змістом статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 року (чинної на час відбування позивачем покарання у виді виправних робіт) питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Норми статей 102-103 вказаного кодексу законодавцем були віднесені до глави 18 «Умови відбування виправних робіт без позбавлення волі», отже передбачали складові кримінальної відповідальності позивача за вчинений злочин.

Суд враховує ту обставину, що негативні наслідки у вигляді неврахування до трудового стажу часу відбування покарання для позивача тривали в часі, дія яких не вичерпалася фактом відбуття такого покарання. Отже правовідносини щодо виконання покарання в цій частині мають триваючий характер.

Положення Виправно-трудового кодексу України від 23.12.1970 року втратили чинність у зв`язку з набранням чинності Кримінально-виконавчим кодексом України від 11 липня 2003 року N 1129-IV - з 1 січня 2004 року (п.п.1-2 Прикінцевих положень нового кодексу).

Згідно з частиною третьої статті 42 «Умови відбування покарання у виді виправних робіт» чинного і на даний час Кримінально-виконавчого кодексу України, час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують чи відміняють відповідальність особи.

Отже вимоги нової норми, передбаченої частиною третьої статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, пом`якшили міру відповідальності осіб, засуджених до відбування покарань такого виду, порівняно із статтею 103 Виправно-трудового кодексу України, а саме: в частині визнання за такими особами права на зарахування часу відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, яке було обмежено нормою, що мала чинність на час відбування позивачем покарання і вимагала для цього лише певного рішення суду.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Враховуючи викладені положення норм законодавства, суд дійшов висновку, що міра відповідальності позивача у вигляді незарахування періоду його перебування на виправних роботах до загального трудового стажу без відповідного рішення суду була пом`якшена введенням норми статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, в силу якої позивач на законодавчому рішенні отримав право на зарахування такого стажу без вказаного рішення суду.

Тому, враховуючи положення статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на час призначення позивачу пенсії у відповідача були відсутні правові підстави для неврахування зазначеного періоду до загального стажу роботи позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17).

Отже, судом на підставі належних доказів встановлено той факт, що позивач, приймаючи оскаржене рішення про призначення пенсії позивачу, порушив його право на отримання сум її виплати в більшому розмірі, безпідставно не зарахувавши до його пільгового стажу певні періоди роботи позивача, а також не врахувавши до загального стажу період відбування ним покарання у вигляді виправних робіт, що позивач відбував за місцем роботи.

Тому, на думку суду, належним ефективним способом захисту порушеного права буде визнання зазначених вище дій відповідача протиправними та зобов`язання здійснити певні дії щодо зарахування цих періодів стажу позивача до розрахунку його пенсії з моменту її призначення та здійснити перерахунок раніше виплачених сум та сплатити заборгованість.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд, дійшовши висновку про необхідність задоволення порушених прав позивача, вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту його порушеного права, а саме: визнати протиправними дії відповідача, вчинені під час призначення йому пенсії щодо незарахування до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періодів його роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля та незарахування до загального стажу роботи періоду відбування виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992.

Для відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періодів його роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля, а також до загального стажу роботи період відбування виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992, здійснивши перерахунок розміру пенсії позивача з моменту її призначення - з 02.03.2020, а також виплатити заборгованість, яка утворилася з 02.03.2020, з урахуванням виплачених сум пенсії за віком за вказаний період.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 17.06.2020 № 14 (а.с.35), оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача, вчинені під час призначення йому пенсії, в частині незарахування до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періодів його роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля та незарахування до загального стажу роботи періоду відбування виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періодів його роботи з 05.03.1992 по 06.04.1992, з 16.10.1992 по 10.05.1997 та з 07.12.1998 по 21.12.1998 на шахті «Черкаська» об`єднання Луганськвугілля, а також до загального стажу роботи період відбування виправних робіт без позбавлення волі з 07.04.1992 по 15.10.1992, здійснивши перерахунок розміру пенсії позивача з моменту її призначення - з 02.03.2020, а також виплатити заборгованість, яка утворилася з 02.03.2020, з урахуванням виплачених сум пенсії за віком за вказаний період.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07 вересня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян