Справа № 826/11792/17
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 826/11792/17

адміністративне провадження № К/9901/20764/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Центральної комісії Міністерства юстиції України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року

у справі №826/11792/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Центральної комісії Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2

про скасування рішення, -

у с т а н о в и в :

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Центральної комісії Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №826/11792/17, предметом розгляду якої є:

- відміна рішення Центральної комісії від 17 серпня 2017 року;

- зобов`язання розглянути прохання Центральною комісією Мін`юста згідно наказу (Положення) від 27 лютого 2017 року № 680/5.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року, позов задоволено повністю.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

В касаційні скарзі скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, а саме щодо ненадання позивачем до заяви про переведення необхідних документів, що в свою чергу являлося порушенням норм чинного законодавства та слугувало підставою для винесення оскаржуваного рішення та щодо не наведення позивачем виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого у виправній колонії. Разом з тим відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду наведених в його постановах.

Верховний Суд не приймає доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду стосовно ненадання позивачем до заяви про переведення необхідних документів оскільки, як вбачається з тексту оскаржуваних рішень вказана причина відмови не була предметом дослідження судами обох інстанцій.

Щодо тверджень відповідача про відсутність висновку Верховного Суду та щодо не наведення позивачем виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого у виправній колонії. В даній справі суди першої та апеляційної інстанції проаналізувавши норму статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) дійшли до висновку, що відповідач з самого початку помістив позивача до віддаленої колонії, що суперечить вищи неведеній нормі КВК України.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що Верховним Судом неодноразово вирішувалося питання в аналогічних правовідносинах, в яких Міністерством юстиції України також заявлялося про ненаведеність засудженим виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого у виправній колонії. Згідно правових позицій Верховного Суду суд прийшов до висновку, що відповідач з самого початку помістив позивача до віддаленої колонії, всупереч загальній нормі викладеній у статті 93 КВК України, згідно з якої він мав відбувати покарання у тій області, де знаходиться його дім.

Враховуючи вищенаведене, Верховний суд не приймає твердження відповідача про відсутність висновку Верховного Суду.

Разом з тим відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду наведених в його постановах. Проте заявником не зазначено жодного правового висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах, які на думку заявника необхідно було застосувати судами попередніх інстанцій.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Центральної комісії Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №826/11792/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної комісії Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про скасування рішення повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.В. Калашнікова