Справа № 160/6026/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 серпня 2020 р. Справа № 160/6026/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боженко Н.В.

за участі секретаря судового засідання Трошиної А.С.

за участі:

представника позивача Клименко Л.М.

відповідача Куземченка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі клопотання відповідача про закриття провадження по адміністративній справі №160/6026/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича від 13.04.2020 р. "Про виправлення помилки у процесуальному документі" у межах ВП №61052423.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 28 січня 2020 р. отримала засобами поштового зв`язку постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича від 23 січня 2020 р. про відкриття виконавчого провадження №61052423 з примусового виконанні виконавчого листа №199/2838/15-ц, виданого 30 листопада 2018 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5764191 від 16 листопада 2007 р. станом на 01.04.2015 р. в розмірі 15 654,28 доларів США, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 14 658, 49 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 995, 79 доларів США, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. Позивач зазначає, що сплатила суму витрат зі сплати судового збору 3654 грн., та винагороду приватного виконавця, у зв`язку з вище зазначеним, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. виконавче провадження було завершено та 17.03.2020 р. відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, 30 квітня 2020 р. позивач отримала засобами поштового зв`язку лист, згідно з яким 13 квітня 2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме: у резолютивній частини постанови було вирішено внести доповнення до документу наступного змісту: «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 17.03.2020 року, а саме: «...узагальнююче вищевикладене, виконавче провадження №61052423 виконано фактично в частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. На основну суму боргу за кредитним договором №5764191 від 16.11.2017 року станом на 01.04.2015 року в розмірі 15 654, 28 США за виконавчим листом №199/2838/15ц, виданого 30.11.2018 р. вриватним виконавцем виконавче провадження відкрито не було. З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що постанова від 13.04.2020 р. прийнята з перевищенням повноважень, оскільки діюче законодавство не дозволяє виконавцю змінювати зміст постанов, в яких допущена описка чи арифметична помилка, натомість виконавець фактично викладає в іншій редакції постанову від 17.03.2020 р., що не передбачено законом.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/6026/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 р. по справі №160/6026/20 суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви.

22 червня 2020 р. на виконання вимог вищезазначеної ухвали до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 у новій редакції у кількості 2 примірників із додатковими доказами.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці позовна заява ОСОБА_1 у новій редакції отримана суддею Боженко Н.В. 30 червня 2020 р.

Дослідивши зміст вищевказаної позовної заяви та доданих до неї документів, судом встановлено, що ОСОБА_1 вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 р. по справі №160/6026/20 не виконано у спосіб, передбачений даною ухвалою, однак з метою запобігання обмеження права позивача на звернення до суду за захистом власних прав та інтересів суд в ухвалі від 30 червня 2020 р. продовжив ОСОБА_1 строк виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 р. по справі №160/6026/20 на 10 днів з дня отримання цієї ухвали суду.

24 липня 2020 р. на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 р. по справі №160/6026/20, ОСОБА_1 виправила відповідні недоліки позовної заяви, в якій викладено повний перелік додатків доданих до первинної позовної заяви та зазначено в якості відповідача по справі приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, вказано усі належні та відомі позивачу реквізити відповідача.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці позовна заява ОСОБА_1 у новій редакції отримана суддею Боженко Н.В. 10 серпня 2020 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 р. по справі №160/6026/20 судом прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/6026/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Чергове судове засідання по справі призначено на 31 серпня 2020 р.

31 серпня 2020 р. через канцелярію суду надійшло від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. клопотання про закриття провадження по справі.

Відповідач у судовому засіданні від 31 серпня 2020 р. подане ним клопотання про закриття провадження підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні від 31 серпня 2020 р. проти заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження по справі заперечила, мотивуючи свою позицію тим, що спірну постанову винесено у позапроцесуальний спосіб, у зв`язку з чим даний спір слід розглядати в рамках адміністративного судочинства.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, судом зазначає наступне.

Частиною 2 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, зі змісту позовної заяви позивача та долучених до неї документів вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні ВП №61052423, а, отже, стороною даного виконавчого провадження.

Згідно із постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. від 23 січня 2020 р. про відкриття виконавчого провадження №61052423, останнє було відкрито з метою примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №199/2838/15-ц, на підставі виданого 30 листопада 2018 р. Амур-Нижніпровським районним судом м.Дніпропетровська виконавчого листа №199/2838/15-ц.

17 березня 2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61052423.

13 квітня 2020 р. відповідачем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі - постанові про закінчення виконавчого провадження №61052423, яким постановлено внести виправлення, а саме:

"Узагальнюючи вищевикладене, виконавче провадження №61052423 виконано фактично в частині стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. На основну суму боргу за кредитним договором №5764191 від 16.11.2017 року станом на 01.04.2015 р. в розмірі 15 654, 28 США за виконавчим листом №199/2838/15ц виданого 30.11.2018 р. приватним виконавцем виконавче провадження відкрито не було".

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що спірну постанову відповідача було винесено в рамках виконавчого провадження №61052423, в якому ОСОБА_1 є боржником та яке відкрито з метою примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по цивільній справі №199/2838/15-ц, на підставі виданого 30 листопада 2018 р. Амур-Нижніпровським районним судом м.Дніпропетровська виконавчого листа №199/2838/15-ц.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В свою чергу, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження є визначеною законодавством процедурою:

- примусового виконання судових рішень як завершальна стадія судового провадження;

- примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Перелік рішень та виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню цього Закону, а також органів (посадових осіб), що вправі видавати такі рішення/виконавчі документи містить частина перша статті 3 Закону №1404-VIII:

1) виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчі написи нотаріусів;

4) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішення (постанови) суб`ктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Аналіз наведених вище положень дозволяє провести класифікацію виконавчих документів/рішень, що підлягають примусовому виконанню, за суб`єктом їх прийняття:

1) судові органи (суди);

2) інші органи (посадові особи), зокрема державні та приватні виконавці.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначає розділ Х Закону України «Про виконавче провадження», що складається з однієї статті (стаття 74 Закону №1404-VIII).

У статті 74 Закону №1404-VIII визначено процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в адміністративному порядку (до начальника відділу ДВС) та здійснено розмежування юрисдикції судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

При цьому розмежування юрисдикції судових справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця проведено з огляду на суб`єкта (суд або інші органи/посадові особи), що прийняв рішення, в процесі примусового виконання котрого виник спір: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону №1404-VIII).

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в цивільних справах врегульовано Розділом VIІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України (статті 447-453), приписами якого встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України - судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється двома шляхами:

1) шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення;

2) в порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, - тобто шляхом вирішення адміністративним судом позовів з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Системне тлумачення частини 1 статті 74 Закону №1404-VIIІ у її взаємозв`язку з наведеними положеннями процесуальних кодексів (зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України) дозволяє зробити висновок, що судовий контроль за виконавчим провадженням як завершальною стадією судового процесу (виконанням судового рішення) здійснює той суд (місцевий загальний чи адміністративний), який постановив судове рішення та видав виконавчий документ. Цей судовий контроль охоплює всі стадії виконавчого провадження - від його відкриття до закінчення.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 2 статті 74 Закону №1404-VIII).

Таким чином, процедура оскарження таких постанов залежить від того, чи прийняті вони в процедурі примусового виконання судових рішень - і в таких випадках відповідно до частини 1 статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення оскаржуються до суду, який видав виконавчий документ, чи в процедурі примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто виконавчих документів, прийнятих іншими (окрім суду) суб`єктами - і в цих випадках відповідно до частини 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду.

Тобто вказані норми (частина 1 та частина 2 статті 74 Закону №1404-VIII) регулюють оскарження рішень та дій виконавця у різних за своєю правовою природою (та суб`єктом прийняття виконавчих документів) виконавчих провадженнях - щодо примусового виконання судових рішень та щодо примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб). Відповідно, законодавець в такий спосіб розмежував юрисдикцію судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця.

Таким чином, з огляду на положення вищенаведених норм, слід дійти висновку, що вирішення спору про правомірність постанови відповідача від 13 квітня 2020 р. "Про виправлення помилки у процесуальному документі", що прийнято виконавцем в межах виконавчого провадження №61052423 щодо примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №199/2838/15-ц відповідно до частини 1 статті 74 №1404-VIII належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, тобто загального місцевого суду та сфери здійснення ним судового контролю за виконанням свого рішення по цивільній справі, оскільки судом буде надаватись оцінка постанові про закінчення виконавчого провадження від 17.03.2020 року з виконання рішення суду в цивільній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, статті 74 Закону №1404-VIII, суд дійшов висновку, що цей спір щодо правомірності рішення приватного виконавця щодо виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі №199/2838/15-ц підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що провадження по справі №160/6026/20 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України - суд закриває провадження у справі у разі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Разом з тим, суд роз`яснює, що згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог ст. 143 та ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 7 Закону України "Про судовий збір", з власної ініціативи, у зв`язку з чим за відсутності відповідного клопотання позивача суд не має можливості вирішити питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича про закриття провадження по справі - задовольнити.

Провадження у справі №160/6026/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 04 вересня 2020 р.

Суддя Н.В. Боженко