Справа № 200/4867/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 р. Справа№200/4867/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльносі суб`єкта владних поноважень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачу - протиправною, визнання протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 12.02.2020 року та зобов`язати відповідача - Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року на вказаний ним банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

19 травня 2020 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльносі суб`єкта владних поноважень, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів на підтвердження реєстрації (перебування/знаходження) ОСОБА_1 за адресою, вказаною в позовній заяві та наданням належним чином оформленого документа на підтвердження повноважень ОСОБА_2 та копію дійсного закордонного паспорту громадянина України (всі сторінки) та національного паспорту громадянина України (всі сторінки), виданих на ім`я позивача з відміткою про взяття позивача на консульський облік в консульській установі України в державі Ізраіль, засвідчені належним чином.

04 серпня 2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій позивач просив прийняти до розгляду позовну заяву, мотивуючи це, тим що в якості документу на підставі якого має бути встановлена особа позивача та констатована його правосуб`єктність, просить суд звернути увагу на копію нотаріально засвідченого та апостильованого посвідчення особи позивача, строк дії якого закінчується в 2024 році та звертає увагу суду на висновки Третього апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 29 січня 2020 року по справі №160/9214/19 з цього питання.

Також представник позивача зазначив, що на підтвердження місця проживання позивача, в копії паспорту позивача проставлено штамп, що він прийнятий на консульський облік Посольства України в державі Ізраїль, в перекладі посвідчення особи позивача зазначено, що він виданий МВС Держави Ізраїль, в копії апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії № 297/2018 вказано, що позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, для листування, позивач просив користуватись адресою його представника: пр-т. Соборний, 160, оф. 10.23, м. Запоріжжя, Україна, 69005.

Ухвалою від 07 серпня 2020 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 07 вересня 2020 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13 серпня 2020 року до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, оригінал заяви надійшов 18 вересня 2020 року.

28 серпня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Повідомлені належним чином представники сторін в судове засідання не зявились.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 08.01.2008 року (термін дії сплинув 08.01.2018 року), РНОКПП НОМЕР_2 , посвідченням особи № НОМЕР_3 , виданим 07.09.2014 відленням МВС в м. Дімоні, дійсним до 02.09.2024 року.

Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .

26.06.1986 року, по досягненні пенсійного віку та наявності 42 років 10 місяців страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон.

12.12.1996 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Представник позивача зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Із цього часу органи Пенсійного фонду України зобов`язані відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

04 липня 2018 року на прийомі у адвоката ОСОБА_3 в Ізраїлі, позивачу стало відомо, що він став жертвою обману Пенсійного фонду України і що з 07.10.2009 року він має повне право на пенсію і що немає жодної необхідності чекати створення якого б то не було нового закону або укладення міждержавного договору.

29 серпня 2018 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області особисту заяву позивача про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

24.09.2018 року позивачем було отримано відмову відповідача №10272/04/14-46 від 12.09.2018 р. УПФУ відмовив у поновленні пенсії позивачу на тих підставах, що позивачем не була дотримана вимога особистого звернення про поновлення пенсії, представники позивача, які діють на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, не мають законних повноважень передати до УПФУ його особисту заяву про поновлення пенсії, у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача та що, пенсійна справа позивача не була передана до УПФУ і її відсутність унеможливлює поновлення пенсії.

Зазначену відмову в поновленні виплати пенсії позивачем було оскаржено до суду та відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2019 року по справі №200/1774/19-а, було визнано протиправними та скасовано рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області викладеного в листі від 12 вересня 2018 року №10272/04/14-46 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , згідно Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та зобов`язано Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 04.07.2018 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Вказане рішення суду набрало законної сили 06.08.2019 року.

12 лютого 2020 року рішенням відповідача № 3738/04/14-50 позивачу відмовлено в поновленні пенсії за віком на тих підставах, що позивачем не була дотримана вимога особистого звернення про поновлення пенсії, представники позивача, які діють на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, не мають законних повноважень передати до УПФУ його особисту заяву про поновлення пенсії.

Не погоджуючись з отриманою відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що до заяви про поновлення виплати пенсії від 04.07.2018 року позивачем було надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 08.01.2008 року НОМЕР_4 , термін дії якого до 08.01.2018 року.

Підпунктом 2 п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» передбачено, що паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

Позивач до заяви про поновлення виплати пенсії від 04.07.2018 року надав недійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з абз. 5 пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

До теперішнього часу позивачем, в порушення абз. 2 п. 2.23 та п. 2.25 Порядку № 22-1, до заяви від 04.07.2018 року про поновлення виплати пенсії не було надано дійсного паспорта громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон та трудової книжки (копії трудової книжки завіреною адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.1999 № 1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку.

Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

До теперішнього часу Управління заяви про виплату пенсії або грошової допомоги від позивача особисто або від установи уповноваженого банку не отримувало.

Також відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів щодо розповсюдження недостовірної інформації відповідачем з 2009 року у зв`язку з виконанням Рішення Конституційного Суду України № 25- рп/2009 у справі N 1-32/2009 від 07.10.2009 р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач лише у 2018 році звернувся до Управління з заявою від 04.07.2018 року, про поновлення виплати пенсії, тому вимогу нарахувати та виплати пенсію з 07.10.2009 року вважає безпідставною.

Щодо проведення компенсацій втрати частини доходів відповідач зазначив, що визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, тому основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050 та Порядку № 159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Позивачу пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, як наслідок відсутні підстави для здійснення ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 1, 3, 8 Конституції України людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64 Конституції України).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з належних обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.

Визначене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон №1058), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п. 1 та п. 4 статті 8 Закону України від 09.07.2006 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на рівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких наданіі Верховною Радою України.

Статтею 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із соціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій" відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сум`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі , що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пунктів 1.6 та 1.7 Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-якій час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.23 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що документи необхідні для призначення пенсії, можуть бути поданім як в оригіналах, та і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

За приписами пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.9 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи; особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно пункту 2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства надають також копію посвідки на постійне проживання.

Постановою Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року N 719-V затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення N 719-V).

Відповідно до п. 2 Положення N 719-V, паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Згідно п. 3 Положення N 719-V, паспорт оформляється особам, що проживають за кордоном і в установленому законодавством порядку набули громадянства України, - дипломатичними представництвами чи консульськими установами України за кордоном.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492 документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України.

Відповідно до п. 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про громадянство України" 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон № 2235-III), громадянство України визначається як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно ст. 2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, у тому числі, на принципі неможливості позбавлення громадянина України громадянства України.

Відповідно до ст. 17 Закону № 2235-III, громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 18 Закону № 2235-III встановлено, що громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням.

Підстави для втрати громадянства України визначені ст. 19 Закону № 2235-III, зокрема до них відносятся: 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.

Цей перелік є вичерпним.

Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Здійснивши системний аналіз цих норм, суд дійшов висновку про те, що закінчення терміну дії паспорту для виїзду за кордон не свідчить про припинення взаємних прав та обов`язків між позивачем та державою Україна, а тільки вказує на те, що цей документ не може бути використаний за призначенням, а саме посвідчувати особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Те саме стосується і паспорту громадянина України.

Тож, представниками позивача відповідачу не було надано належного посвідчення особи у розумінні наведених норм. Посвідчення особи, яке видано Державо Ізраїль, не підтверджує громадянство України та особу громадянина.

Копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, яка надана до адміністративного позову, містить дані про те, що строк дії паспорту закінчився 08.01.2018 року та будь-які відомості про продовження терміну його дії відсутні.

При цьому, фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.2. Порядку встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені недоліки заяви про призначення пенсії та відсутність всіх необхідних додатків, відповідач не мав можливості розглянути по суті подану заяву та прийняти законне та обґрунтоване рішення. А саме, питання щодо призначення пенсії позивачу не може бути розглянуто без надання ним документа, що посвідчує особу.

У відповідності до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Такий висновок суду узгоджується з постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №805/153/18-а, від 21 грудня 2019 року № №663/574/17 щодо аналогічних правовідносин.

07 серпня 2020 року ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі суд відстрочив позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем документу на підтвердження сплати судового збору до суду не надано.

Засади сплати судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір» №3674-VI.

Згідно частини 1 статті 3 цього Закону судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду (стаття 2 Закону).

При поданні позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збіру розмірі 840,00 грн., до ухвалення судового рішення у справі судовий збір не сплачено.

Враховуючи викладне, судовий збрі підлягає стягненню з позивача.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визнання бездіяльності відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачу - протиправною, визнання протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 12.02.2020 року та зобов`язати відповідача - Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року на вказаний ним банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчення особи № НОМЕР_3 , видане 07.09.2014 відленням МВС в м. Дімоні, Ізраїль, дійсним до 02.09.2024 року, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 07 вересня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 10 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко