Справа № 400/1233/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1233/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Відділ) про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 02 березня 2020 про закінчення виконавчого провадження № 60883027.

В обґрунтування позову зазначено, що у відповідача не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду не було виконано.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявою ОСОБА_1 від 02 грудня 2019 року головний державний виконавець Відділу 16 грудня 2019 відкрив виконавче провадження №60883027 з виконання виконавчого листа, що був виданий 20 листопада 2019 року Миколаївським окружним адміністративним судом у справі № 400/2377/19.

Згідно з виконавчим листом Міністерство освіти і науки України (далі Міністерство) було зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2019 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

03 січня 2020 року Міністерство листом №14.1/1-20 повідомило Відділ про те, що відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана листом від 30 жовтня 2019 року № 3/1769-19, копію якого Міністерство надіслало до Відділу.

Постановою від 02 березня 2020 року головний державний виконавець Відділу, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчив виконавче провадження № 60883027.

Винесення вказаної постанови і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з доведеності факту розгляду звернення ОСОБА_1 та виконання відповідачем вимог виконавчого листа.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч.1 ст.2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Положеннями п.1 ч.1 ст.3 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст.39 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, на виконання якого було видано виконавчий лист від 20 листопада 2019 року, було зобов`язано Міністерство розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2019 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2019 року позивач звернувся на Урядову гарячу лінію з проханням повідомити, чи є правомірною видача Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського йому дубліката диплома спеціаліста з вказаною у ньому кваліфікацією, яка відповідає кваліфікації освітнього рівня Бакалавр" та повідомити ОСОБА_1 чи передбачена законодавством про освіту видача диплома спеціаліста з вказаною у ньому кваліфікацією освітнього рівня "Бакалавр".

На виконання рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року та у відповідь на запит позивача від 25 червня 2019 року відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що видача йому Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського дубліката документа про вищу освіту за формою диплома-спеціаліста, як випускнику Миколаївського державного педагогічного інституту імені В.Г. Бєлінського 1981 року, є правомірною. Також, було зазначено, що відповідно до законодавства, у дублікаті диплома відтворюється вся інформація про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документі про вищу освіту. Відповідно до законодавства, диплом спеціаліста засвідчує здобуття особою вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста та кваліфікації за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем (спеціаліста).

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про належне та ґрунтовне виконання відповідачем зобов`язальної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року щодо розгляду заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2019 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", внаслідок чого Відділом правомірно винесено спірну постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з виконанням виконавчого листа.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.