Справа № 620/2943/19
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

07 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 620/2943/19

провадження № К/9901/10454/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Желєзного І.В., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 620/2943/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

(і) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії позивачці, викладене у листах від 10.04.2019, від 15.04.2019, від 23.04.2019 та від 07.06.2019;

(іі) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 21.03.2019 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2019, яке було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020, ОСОБА_1 у її позові відмовлено.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову повністю.

Верховний Суд ухвалою від 12.05.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху через те, що заявниця не надала суду документ про сплату нею судового збору у встановленому законом порядку та розмірі. Одночасно заявниці було запропоновано надати суду платіжний документ, який підтверджує сплату судового збору в розмірі 1 536,80 грн, або подати докази, які свідчать про наявність підстав для відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На виконання вимог означеної ухвали до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скаржниця надіслала заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучила квитанцію від 29.05.2020 № 80227 про сплату судового збору в розмірі 1 536,80 грн.

Отже, вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявниця виконала у строк, встановлений Верховним Судом.

Водночас дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити з огляду на таке.

Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з вимогами частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд, насамперед, має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положеннями пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Спір у цій справі виник через ухвалення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області низки рішень про відмову в призначенні пенсії позивачці, які (такі рішення) викладені у листах від 10.04.2019, від 15.04.2019, від 23.04.2019 та від 07.06.2019. І тому з огляду на те, що предметом позову в цій справі є визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень щодо відмови в призначенні заявниці пенсії, ця справа є справою незначної складності відповідно до пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень названої норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

У касаційній скарзі заявниця зазначає про обставини, на підставі яких Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області мусить, на її думку, призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 21.03.2019 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, а також надає правове обґрунтування наведеним ним обставинам.

Натомість ці обставини та аргументи не є підставою для касаційного перегляду справи незначної складності. Заявниця не обґрунтувала в касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи була скаржниця позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасниці справи, яка подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Верховний Суд також не встановив випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Суд касаційної інстанції зазначає, що під час розгляду цієї справи суди попередній інстанцій встановили, що представник позивачки до заяви про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 04.03.2019 додав, з-поміж іншого, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дійсного до 31 грудня 2013 року, щодо підтвердження громадянства України. Своєю чергою орган Пенсійного фонду України листами від 10.04.2019, від 15.04.2019, від 23.04.2019 та від 07.06.2019 відмовився брати до розгляду заяву позивачки про призначення їй пенсії з підстав ненадання оригіналу паспорта або іншого документа, що засвідчує особу ОСОБА_1 , місце її проживання (реєстрації) в Україні чи посвідку на постійне проживання, а також оригіналу трудової книжки, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи дійшли висновку про обґрунтованість названих рішень відповідача, зокрема й з огляду на те, що наданий паспорт позивачки на момент його подання вже був недійсним.

Колегія суддів наголошує, що цей висновок судів попередніх інстанцій узгоджується з практикою Верховного Суду в цій категорій спорів.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі № 663/574/17 (провадження № К/9901/14340/19) сформульований такий правовий висновок:

«…колегія суддів Верховного Суду погоджується із судами попередніх про ненадання позивачами належних документів до відповідача, які б посвідчували їх особу, оскільки надані позивачами нотаріально засвідчені копії паспортів громадянина для виїзду за кордон втратили чинність 9 серпня 2009 року.

…Колегія суддів зазначає, що надати документи, які підтверджують їх особу позивачі зобов`язані були при зверненні з відповідними заявами до відповідача, правомірність рішень якого про відмову в призначенні пенсій за віком, є предметом судового розгляду. Суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише перевіряє відповідність чинному законодавству рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене у сукупності, враховуючи встановлені обставини у вказаній справі, суд погоджується із судами попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачі не позбавленні права повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії з наданням відповідних підтверджуючих документів.».

Аналогічний правовий висновок також викладений і в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 805/153/18-а (провадження № К/9901/52239/18). Своєю чергою колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначених правових висновків.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, яке за законом не належить оскаржувати в касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.

Керуючись положеннями статей 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 620/2943/19.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя І.В. Желєзний

Суддя О.П. Стародуб