Справа № 826/9022/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9022/18 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2020 року

у справі №826/9022/18 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Київської міської ради

про визнання протиправною та нечинною Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Київської міської ради (надалі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та нечинною Київську міську цільову програму контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 роки, затверджену рішенням відповідача № 684/3691 від 14 грудня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що прийняття Київською міською радою рішення № 684/3691 від 14 грудня 2017 року призвело до безпідставного розтрачання коштів місцевого бюджету по захисту безпритульних тварин. Позивач зазначає, що безпритульні тварини підлягають негайному усуненню в силу вимог ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2020 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд не врахував вимоги ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, з підстав викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач письмово інформував керівництво госпіталя та Київську міську державну адміністрацію, що 26 грудня 2017 року позивач перебував напроти входу в Гематологічне відділення та біля входу останнім була помічена зграя безпритульних собак.

Листом від 09.01.2018 року керівництво госпіталю надало відповідь, в якому інформувало про факт звернення до комунальних служб з метою відлову безпритульних тварин.

Разом з тим, листом від 05.01.2018 року Київська міська державна адміністрація інформувала позивача про відмову здійснити відлов безпритульних тварин, посилаючись на існування Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 року, затвердженої Рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року. Згідно відповіді відлов буде здійснено лише на підставі договору, а після відлову собаки будуть простерилізовані та повернуті на місце вилову під опіку юридичних та фізичних осіб.

Так, в газеті «Хрещатик» від 22 грудня 2017 року № 135 (5048) на сторінках додатку (рубрики) «Документ» 3-10 оприлюднено (надруковано, опубліковано, розміщено) текст Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017- 2019 року, затвердженої Рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року (далі - Програма).

Зазначена Програма є предметом оскарження в цілому за цим адміністративним позовом, оскільки позивач вказує, що як громадянин, мешканець міста, який сплачує передбачені законом податки та збори зацікавлений в належному та ефективному використанні коштів комунальної громади з тим аби створити безпечні та комфортні умови перебування та проживання для себе, батьків, сусідів, родичів, товаришів, знайомих, а відтак не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення пройшло всі передбачені чинним законодавством погодження структурних підрозділів відповідача та відповідає вимогам нормам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про органи місцевого самоврядування" від 21.05.97 №280/97-ВР (надалі - Закон N 280/97-ВР), "Про столицю України - місто-герой Київ" від 15.01.99 №401-XIV (надалі - Закон N 401-XIV), Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» № 3447-IV від 21.02.2006 року (надалі - Закон № 3447-IV)

Пунктом 22 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 45 частини 1 до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить також прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі частини 1 статті 18 Закону №401-XIV відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Статтею 16 Закону №3447-IV), регулювання чисельності диких тварин і тварин, що не утримуються людиною, але перебувають в умовах, повністю або частково створюваних діяльністю людини, здійснюється методами біостерилізації або біологічно обґрунтованими методами, а в разі неможливості їх застосування - методами евтаназії.

Згідно із частиною 2 статті 23 Закону № 3447-IV, вилов безпритульних (загублених, покинутих, залишених без опіки і бродячих) тварин проводиться з метою:

- повернення їх володільцям;

- регулювання їх чисельності відповідно до вимог цього Закону.

Визначення домашньої тварини наведене в абзаці третьому статті 1 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження", відповідно до якого, домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.

Відповідно до абз. 5 вищезазначеної статті, безпритульні тварини - це домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

Згідно статті 24 Закону № 3447-IV, собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову.

Тимчасовій ізоляції підлягають собаки, коти та інші домашні тварини в разі, якщо на це є відповідне рішення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, а також ті, що завдали тілесних ушкоджень людині або іншій домашній тварині. Тимчасова ізоляція домашніх тварин може проводитись у примусовому порядку, якщо домашня тварина є небезпечною для оточуючих.

Тимчасово ізольовані домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову повинні бути обстежені і після висновків державної установи ветеринарної медицини про стан здоров`я тварин повертаються власникам (після сплати витрат на обстеження і утримання), а в разі виявлення обставин, що можуть загрожувати життю та здоров`ю оточуючих, передаються спеціалізованим організаціям для подальшого лікування чи умертвіння.

Для забезпечення вилову та тимчасової ізоляції собак, котів та інших домашніх тварин органами місцевого самоврядування можуть створюватися комунальні служби або підприємства з питань утримання та поводження з тваринами в населених пунктах відповідно до місцевих програм регулювання чисельності тварин у населених пунктах.

Вилов собак, котів та інших домашніх тварин окремими громадянами забороняється, крім випадків, коли ці тварини є небезпечними для оточуючих та проявляють агресивність, створюючи загрозу безпеці людей.

Вилов собак, котів та інших домашніх тварин, як правило, проводиться за відсутності сторонніх осіб із 5-ї до 7-ї години або після 20-ї години (влітку - після 22-ї години).

Виловлені безпритульні домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову обов`язково утримуються на карантинних майданчиках служби або підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред`явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання.

Виловлені бродячі домашні тварини протягом п`яти днів з дня їх вилову утримуються на карантинних майданчиках служби або підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути передані спеціалізованим організаціям за їх бажанням для передачі їх у спеціалізовані притулки.

Якщо протягом двох місяців з моменту заявлення про затримання безпритульної тварини не буде виявлено її власника або він не заявить про своє право на неї, право власності на цю тварину переходить до особи, у якої вона була на утриманні та в користуванні.

У разі відмови особи, у якої безпритульна тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено.

Повернені власникам тварини підлягають щепленню проти сказу.

Власники зобов`язані протягом тридцяти днів утримувати таких тварин в ізольованому приміщенні і за вказівкою ветеринарної установи доставляти їх для огляду.

Зі змісту наведених положень Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» слідує, що цим Законом не врегульоване питання постійного утримання виловлених безпритульних домашніх тварин, бродячих домашніх тварин у разі не виявлення власника, відсутності підстав для умертвіння, визначених статтею 17 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Колегія суддів звертає увагу, що спірним рішенням передбачено виконання заходів з відлову, стерилізації з післяопераційною перетримкою, щеплення, профілактичних обробок від паразитів безпритульних тварин, та повернення безпритульних тварин на місце мешкання, для чого облаштовується карантинний майданчик для перебування відловленних тварин (приміщення для післяопераційної перетримки, вольєри для утримання, тренувальний майданчик для адаптації та соціалізації тварини), де тварини утримуються до проведення стерилізації для з`ясування стану здоров`я тварини та інші профілактичні засоби.

З аналізу норм права та матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що програмою, яка затверджена спірним рішенням передбачено можливості повернення стерилізованої, щепленої, ідентифікованої тварини, в тому числі собаки, до попереднього ареалу перебування, а спірне рішення не суперечить вимогам Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», як матеріального закону, що регулює вказані правовідносини.

Крім того, статтею 1 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» визначено: 1. Під домашньою твариною мається на увазі будь-яка тварина, яку утримує чи збирається утримувати людина, зокрема у своїй оселі для власного задоволення й товариства.

Під притулком для домашніх тварин мається на увазі некомерційне господарство, де домашні тварини можуть утримуватись у значних кількостях. Якщо національні законодавчі та (або) адміністративні акти дозволяють, то таке господарство може приймати безпритульних тварин.

Під безпритульною твариною мається на увазі домашня тварина, яка або не має притулку, або знаходиться за межами оселі свого власника чи хазяїна й не перебуває під контролем чи безпосереднім наглядом будь-якого власника чи хазяїна.

Частиною 3 статті 2 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» визначено, що ніщо в цій конвенції не впливає на свободу Сторін приймати суворіші акти про захист домашніх тварин або застосовувати положення, які містяться тут, до категорій тварин, які в цьому документі не були згадані прямо.

Відповідно до ч. 2 статті 3 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» ніхто не повинен залишати домашньої тварини, (але з урахуванням приписів ч. 1 статті 1, ч. З статті 2, п. b ч. 2 статті 10 вказаної Конвенції рішення Київської міської ради від 14.12.2017 № 684/3691, яким затверджені Київську міську цільову програму контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами Іна 2017 -2019 роки, відповідає вимогам національним законодавству та законодавству європейських держав).

Також, статтею 10 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» передбачено, що хірургічні операції для зміни зовнішнього вигляду домашньої тварини або для інших нелікувальних цілей забороняються, зокрема: купірування хвоста; купірування вух; позбавлення голосу; видалення зубів і пазурів.

Винятки із цих заборон дозволяються лише: якщо ветеринарний лікар уважає, що нелікувальні заходи є необхідними або з огляду на ветеринарно-медичні показники, або для користі будь-якої конкретної тварини; для запобігання розмноженню.

Статтею 12 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» передбачено, що коли Сторона уважає, що кількість безпритульних тварин становить для неї проблему, вона вживає відповідних законодавчих та (або) адміністративних заходів, які необхідні для зменшення їхньої кількості у спосіб, який не викликає болю, страждань або пригнічення, яких можна уникнути.

Сторони зобов`язуються розглянути: забезпечення можливості постійної ідентифікації собак і кішок за допомогою спеціальних методів, під час застосування яких тварині спричиняються незначні біль, страждання чи пригнічення або не спричиняються взагалі, наприклад за допомогою татуювання, а також введення реєстру номерів тварин разом з прізвищами та адресами їхніх власників; зменшення незапланованого розмноження собак і кішок за допомогою кастрації цих тварин;

Так, частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому статтею 77 КАС України закріплено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що програма контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 роки, яка затверджена рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Європейській конвенції «Про захист домашніх тварин».

Враховуючи відсутність чіткого врегулювання Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження» питання постійного утримання виловлених безпритульних домашніх тварин, бродячих домашніх тварин у разі не виявлення власника, відсутності підстав для умертвіння, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача, не суперечить вимогам законодавства та прийнято в межах повноважень та у спосіб, визначені Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про захист тварин від жорстокого поводження», а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк