Справа № 120/3925/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 вересня 2020 р. Справа № 120/3925/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у рішенні від 24.02.2020 та від 28.04.2020 № 2 про відсутність права на призначення пенсії за вислугу років, згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17.02.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 17.02.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років. При поданні заяви відповідачем було повідомлено про надання додаткових документів для призначення пенсії у строк до 17.05.2020.

Однак рішенням відповідача від 24.02.2020 № 2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу.

З метою надання додаткових документів для призначення пенсії за вислугу років позивач 13.04.2020 звернувся до відповідача через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Проте рішенням відповідача від 28.04.2020 № 2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу станом на 11.10.2017.

Рішення відповідача від 24.02.2020 та від 28.04.2020 № 2 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років позивач вважає протиправними. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 10.08.2020 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім, того відповідачу встановлено 15 - ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Також ухвалою від 10.08.2020 витребувано за ініціативою суду у відповідача матеріали пенсійної справи ОСОБА_1

04.09.2020 на адресу суду від надійшли витребувані докази та відзив на позовну заяву, у якій відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Як підставу для відзиву відповідач зазначає те, що пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV) збережено право на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, тобто станом на 11.10.2017, мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-XII) передбачено, що на призначення пенсії за вислугу років мають право спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд незалежно від віку за наявності 6 років спеціального стажу та 25 років страхового стажу, визначеного станом на 11.10.2017.

Відповідач зазначає, що до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років зараховано періоди з 07.04.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2008 по 30.06.2017, з 08.07.2017 по 11.10.2017, що становить 11 років 4 місяці 29 днів.

Однак, страховий стаж позивача згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на 11.10.2017 становить 23 роки 01 місяць 9 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Тому, відповідач вважає, що Головне управління рішенням від 28.04.2020 № 32 правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, як майстру спорту міжнародного класу, у зв`язку із відсутністю страхового стажу станом на 11.10.2017.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Позивач є майстром спорту України міжнародного класу з легкої атлетики, що підтверджується посвідченням № 883, що видане Державним комітетом України з питань фізичної культури і спорту на підставі наказу від 07.04.2005 № 921 (а.с.13, 97).

Позивач 17.02.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років. При поданні заяви відповідачем було повідомлено про необхідність надання додаткових документів для призначення пенсії у строк до 17.05.2020 (а.с.53, 81).

Попри витребування додаткових документів, рішенням відповідача від 24.02.2020 № 2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до п. 2-1 «Прикінцевих положень» Закону від 09.07.2003 № 1058-IV збережено право на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, тобто станом на 11.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. «є» ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, на призначення пенсії за вислугу років мають право спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд незалежно від віку за наявності 6 років спеціального стажу та 25 років страхового стажу, визначеного станом на 11.10.2017.

Відповідач зазначив, що до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років зараховано періоди з 07.04.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2008 по 30.06.2017, з 08.07.2017 по 11.10.2017, що становить 11 років 4 місяці 29 днів.

Страховий стаж позивача згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 22 роки 05 місяць 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

При цьому до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.03.1993 по 01.12.1994, у зв`язку із відсутністю підпису відповідальної посадової особи, що підтверджує достовірність відомостей про трудову діяльність (а.с.55).

З метою надання додаткових документів для призначення пенсії за вислугу років позивач 13.04.2020 звернувся до відповідача через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (а.с.56-59).

Рішенням відповідача від 28.04.2020 № 2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу станом на 11.10.2017.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до п. 2-1 «Прикінцевих положень» Закону від 09.07.2003 № 1058-IV збережено право на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, тобто станом на 11.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. «є» ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що на призначення пенсії за вислугу років мають право спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд незалежно від віку за наявності 6 років спеціального стажу та 25 років страхового стажу, визначеного станом на 11.10.2017.

Відповідач зазначив, що до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років зараховано періоди з 07.04.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2008 по 30.06.2017, з 08.07.2017 по 11.10.2017, що становить 11 років 4 місяці 29 днів.

Однак, страховий стаж позивача згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на 11.10.2017 становить 23 роки 01 місяць 9 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років (а.с.62, 106).

Не погоджуючись із рішеннями відповідача від 24.02.2020 та від 28.04.2020 № 2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до ст. 2 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно ст. 7 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Статтею 51 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "є" ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон від 02.03.2015 № 213-VIII), який набув чинності з 01.04.2015 пункт "є" статті 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 № 213-VIII, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до ст. 51 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного слідує, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. "а" ст. 54 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII до оспорюваних положень Закону від 05.11.1991 № 1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст. ст. 54, 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону від 05.11.1991 № 1788-XII встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. "а" ст. 54, пунктами "а", "6", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 № 213-VIII та Законом від 24.12.2015 № 911-VIII такими, що суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення ч. 3 ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац 10 п. п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).

Таким чином, за будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011.

З огляду на вказане, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "є" ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII необхідно застосовувати положення у редакції Закону до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII та Законом від 24.12.2015 № 911-VIII.

Тобто, позивач наділений правом на призначення пенсії за вислугу років виходячи з наявності загального стажу роботи 20 років.

В межах спірних правовідносин відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років, відповідач виходив з того, що у відповідності до пункту 2-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, стаж позивача становить 22 роки 5 місяців 13 днів.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон від 09.07.2003 № 1058-IV.

03.10.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону від 09.07.2003 № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Відповідно до п. 2-1 Перехідних положень Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом від 05.11.1991 № 1788-XII.

Крім того, Законом від 03.10.2017 № 2148-VIII також були внесені зміни і до пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону від 05.11.1991 № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

З аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017, тобто наявність загального стажу роботи 20 років.

Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі - Порядок № 583).

Відповідно до п. 1 Порядку № 583, пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом, - заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу при стажі роботи не менше 25 років і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.

До стажу роботи зараховується перебування вказаних осіб у складі збірних команд України, а також інші види діяльності, передбачені Законом від 09.07.2003 № 1058-IV.

Стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки та інших документів, що підтверджують перебування в складі збірних команд України, а також у разі наявності звання заслуженого майстра спорту або майстра спорту міжнародного класу.

Відповідно до п. 2 Порядку № 583 пенсії за вислугу років призначаються в розмірах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для пенсій за віком.

Пенсії за вислугу років обчислюються із заробітної плати відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (п. 3 Порядку № 583).

Пенсії за вислугу років призначаються і виплачуються за умови вибуття вказаних осіб зі збірних команд України (п. 4 Порядку № 583).

З аналізу вказаних норм вбачається, що право на пенсію за вислугу років мають:

- спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд;

- за наявності загального стажу роботи не менше 25 років незалежно від віку;

- перебування в складі збірних команд України не менше 6 років;

- вибуття вказаних осіб зі збірних команд України.

Щодо підтвердження звання заслужений майстер спорту, майстер спорту міжнародного класу.

Судом встановлено, що позивач має звання "Майстер спорту України міжнародного класу з легкої атлетики", що підтверджується посвідченням № 883, що видане Державним комітетом України з питань фізичної культури і спорту згідно наказу від 07.04.2005 № 921 (а.с.13, 97).

Щодо наявності загального стажу роботи не менше 25 років незалежно від віку, перебування в складі збірних команд України не менше 6 років в якості майстра спорту міжнародного класу та вибуття зі складу збірних команд України.

Статтею 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII визначено - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Із записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 та уточнюючих довідок встановлено наявність у ОСОБА_1 загального страхового стажу 25 років 8 місяців 26 днів на день звернення із заявою про призначення пенсії (а.с.14-17, 85-92).

Крім того згідно протоколу Головного управління Пенсійного фонду України від 27.04.2020 № 10 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідачем підтверджено загальний страховий стаж 25 років 8 місяців 26 днів на право для призначення пенсії (а.с.76-80).

Також відповідачем підтверджено періоди роботи позивача в якості майстра спорту міжнародного класу в складі збірної України з 07.04.2005 по 31.12.2006, з 01.02.2008 по 30.06.2017, з 08.07.2017 по 11.10.2017, що становить 11 років 4 місяці 29 днів спеціального стажу (а.с.62, 106).

Згідно записів трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 вибув зі складу збірних команд України 31.03.2018.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач підтвердив своє право на призначення пенсії відповідно до п. «є» ст. 55 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, оскільки станом на 11.10.2017 страховий стаж ОСОБА_1 з необхідних 20 років (згідно рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019), становив 23 роки 1 місяць 9 днів.

Крім того, ОСОБА_1 підтвердив своє право на призначення пенсії згідно Порядку № 583, оскільки є майстром спорту міжнародного класу, має загальний страховий стаж більше 25 років, спеціальний стаж в якості майстра спорту міжнародного класу в складі збірної України, що становить 11 років 4 місяці 29, та вибув зі складу збірних команд України 31.03.2018.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваних рішень відповідача від 24.02.2020 та від 28.04.2020 № 2 про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років, згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Як наслідок ці рішення підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17.02.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з дати звернення до відповідача із відповідною заявою, а саме з 17.02.2020.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн., належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 24.02.2020 та від 28.04.2020 № 2 про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років, згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, з 17.02.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович