Справа № 360/776/20
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року справа №360/776/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Ястребової Л.В., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року (повне судове рішення складено 13 липня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 360/776/20 (суддя в І інстанції Шембелян В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Управління), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 20.05.2020, просив суд:

- визнати протиправними дії Управління щодо припинення з 01 вересня 2019 року виплати ОСОБА_1 пенсії, перерахованої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким інщим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 нараховану йому відповідно до Постанови № 103 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсію в розмірі 28 179,28 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером та перебував на обліку у відповідача як одержувач пенсії по лінії МВС відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). В листі Управління від 07.02.2020 зазначено, що пенсія виплачена позивачу по 31.08.2019 та з 01.09.2019 знято з обліку Управління, у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання в Російську Федерацію. З 01 вересня 2019 року позивачу призначена та виплачується пенсія по лінії МВС Росії. В абзаці перщому пункту 3 Постанови № 103 зазначено про необхідність перерахунку з 1 січня 2016 року пенсії, які призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Припинення Управлінням виплати пенсії з 01 вересня 2019 року означає втрату права пенсіонером на щомісячну пенсійну виплату на майбутнє, починаючи з 01 вересня 2019 року, та не стосується втрати вже набутого особою права на пенсійні виплати за минулий період, до 01 вересня 2019 року. Позивач погодився з розрахунком Управління щодо нарахування заборгованості у вигляді різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 28 379,28 грн. Позивач набув право на пенсію за цей період, перебуваючи на обліку в установі відповідача, ця сума йому нарахована, тому відмову Управління в її виплаті вважає протиправною.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року позовні вимог задоволені.

Визнано дії Управління щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої йому відповідно до Постанови № 103 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії в розмірі 28 179,28 грн. протиправними.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 нараховану йому відповідно до Постанови № 103 пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 28 179,28 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що позивача з 31.08.2019 знято з обліку та направлено до Російської Федерації атестат про зняття з обліку № 283. Останню виплату пенсії позивач отримав за серпень 2019 року, таким чином, суму заборгованості за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 частково виплачена позивачу і станом на дату розгляду справи складає - 28 179,28 грн. На думку апелянта, місцевим судом не враховано той факт, що оскільки позивач не перебуває на обліку в Управлінні, проводити будь-які виплати позивачу останнє не має можливості, а виплата різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується тільки за умови, якщо пенсіонер отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Норми Постанови № 103 не містять випадків стягнення з пенсійного органу заборгованості з перерахованої пенсії.

Також, на думку відповідача, зобов`язання виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 є належним способом відновлення порушеного права в розумінні міжнародного та національного законодавства, а доводи позивача з цього приводу підлягають спростуванню як такі, що ґрунтуються на припущеннях позивача про майбутнє виконання судового рішення. Вимоги про зобов`язання сплатити конкретну суму заборгованості в повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача виплатити нарахування заборгованості у вигляді різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером, перебував на обліку в Управлінні та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ по лінії Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується: паспортом № НОМЕР_1 (а.с.6), карткою платника податків (а.с.9) та пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 23.12.2011 (а.с.8).

Відповідно до розпорядження про перерахунок пенсії від 15.04.2018 на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ, Постанови № 988, Постанови № 103 відповідачем пенсію позивачу перераховано з 01.01.2016 (а.с.34).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 15.04.2018 вбачається, що сума заборгованості перерахованої пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2018 склала 38 572,92 грн. - станом на дату здійснення перерахунку - 15.04.2018 (а.с.34 з.б.).

З довідок управління від 11.07.2019 № 29 та від 18.02.2020 № 7 вбачається, що за період з 01.01.2018 по 31.08.2019 пенсію позивачу виплачено в повному обсязі, остання виплата пенсії відбулася у серпні 2019 року у розмірі 4127,93 грн. (а.с.13, 14).

Протоколом перерахунку підтверджено, що різниця між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 Постанови № 103 в сумі залишку 33 815,12 грн. та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017: в період з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно складає - 704,48 грн., в період з 01.01.2020 до повної виплати розрахованої суми - 1408,96 грн. (а.с.33).

Отже, з урахуванням частково виплачених сум, сума заборгованості перерахованої пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2017 зменшилася до 28 179,28 грн. (33815,12 грн. - 704,48 грн. х 8 (січень-серпень 2019)).

З цією сумою заборгованості позивач погоджується, про що ним зазначено в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову.

Відповідно до атестату № 283 позивача на підставі запиту відділу пенсійного обслуговування центру фінансового забезпечення головного управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Ростовській області від 27.06.2019 № 35/3-1796 знято з обліку у відповідача з 31.08.2019, у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон та припинено позивачу виплату пенсії з 01.09.2019 (а.с. 37,39).

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 25 Конституції Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Питання пенсійного забезпечення військових пенсіонерів регулюється Законом № 2262-ХІІ.

Положеннями статті 63 Закону № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

За правилами вказаної норми Закону усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

На виконання частини 4 статті 63 Закону № 2262-ХІІ, Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 прийнято Постанову № 103.

Пунктом 3 Постанови № 103 (у редакції чинній на момент проведення перерахунку пенсії позивачу) визначено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до Постанови № 988 (Офіційний вісник України, 2015 р., № 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Судами встановлено, що на виконання вищезазначених вимог законодавства управлінням здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 та сума заборгованості перерахованої, але не виплаченої пенсії позивачу з 01.01.2016 по 31.12.2017 складає 28 179,28 грн. станом на 01.09.2019, що також визнається сторонами.

Отже, сторонами визнається факт наявності самої заборгованості з виплати перерахованої пенсії в зазначеній сумі, а також факт неможливості продовження щомісячних виплат з вказаної нарахованої заборгованості відповідачем позивачу, оскільки він не перебуває на обліку в установах Пенсійного фонду України, а з 01.09.2019 отримує пенсію в установах Російської федерації.

Слід зазначити, що з аналізу положень Постанови № 103 вбачається, що виплата нарахованої пенсійної заборгованості не залежить від будь-яких чинників, в тому числі від виду пенсії, яку буде отримувати пенсіонер чи від місця його проживання.

З 13.03.1992 діє Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписана в тому числі Російською Федерацією та Україною, яка базується на територіальному принципі.

Вказаною Угодою передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення громадян держав-учасниць СНД, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інще не передбачено двосторонніми угодами. Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації. При цьому, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера.

Зі змісту зазначених норм Угоди можна дійти до висновку, що при переселенні пенсіонера в Російську Федерацію виплата пенсії за попереднім місцем проживання в Україні припиняється з моменту призначення пенсії за новим місцем проживання в Російській Федерації, після подання необхідних документів без їх легалізації.

Тобто, до дати призначення пенсії в Російській Федерації держава Україна несе зобов`язаїння по всім пенсійним виплатам, належним пенсіонеру до цієї дати, в тому числі за минулий період.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїй практиці визнавав права фізичних осіб на отримання нарахованої та невиплаченої пенсії як майнові права, що підпадають під захиствідповідно до вимог статті 1 Протоколу Першого до Європейської конвенції з прав людини.

Судами встановлено, що пенсію позивачу в Російській Федерації призначено з 01 вересня 2019 року, а тому держава Україна повинна здійснити всі належні позивачу до цієї дати пенсійні виплати, в тому числі за минулий період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим судами враховано ту обставину, що сторонами визнається факт наявності самої заборгованості з виплати перерахованої пенсії в зазначеній сумі, а також факт неможливості продовження щомісячних виплат з вказаної нарахованої заборгованості відповідачем ОСОБА_1 , оскільки він не перебуває на обліку в установах Пенсійного фонду України, а з 01.09.2019 отримує пенсію в установах Російської федерації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що в цьому випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання дій Управління щодо відмови позивачу у виплаті нарахованої йому відповідно до Постанови № 103 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії в розмірі 28 179,28 грн. протиправними та стягнення з Управління на користь позивача нарахованої йому відповідно до Постанови № 103 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 пенсії в розмірі 28 179,28 грн.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в справі № 360/776/20 - залишити без змін.

Повний судове рішення - 09 вересня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. В. Гайдар

Л. В. Ястребова