Справа № 640/17132/20
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 вересня 2020 року м. Київ № 640/17132/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Амельохіна В.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

Акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до проПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васьківської Вікторії Станіславівни визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом про визнання безпідставною відмову відповідача №21/02-31 від 25.05.2020 про видачу дубліката іпотечного договору №76592, який зареєстрований в реєстрі за №416 та зобов`язання відповідача видати дублікат іпотечного договору №76592, зареєстрований в реєстрі за №416, який укладено між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.07.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

14 серпня 2020 року від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 28.07.2020.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 травня 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» в особі представника Видути М.В. звернулося із запитом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васьківської Вікторії Станіславівни про видачу дубліката іпотечного договору №76592 від 06.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №416, оскільки оригінал останнього було втрачено при купівлі-продажу кредитного портфелю за договором переуступки.

Так, 06 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською B.C. було посвідчено іпотечний договір №76592 та зареєстровано в реєстрі за №416, який було укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УрСиббанк» та ОСОБА_1 , згідно умов якого предметом іпотеки є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

09 грудня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило AT «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між АКІБ «Укрсиббанк» та фізичними особами.

Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 0 від 06.02.2008 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» та фізичною особою - громадянином(кою) України яким (якою) - ОСОБА_1 , на користь AT «Альфа-Банк».

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать AT "Альфа-Банк".

Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов`язання повністю виконали - AT «Альфа-Банк» (Новий кредитор) передало грошові кошти, а ПАТ «Дельта Банк» (Первинний кредитор) відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами та договорами забезпечення, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення.

На обґрунтування зазначених обставин нотаріусу було надано копію договору відступлення прав вимоги від 19.12.2019 р. та витягу з додатку №1.

Проте, 27 травня 2020 року від відповідача було отримано відповідь щодо неможливості видачі дубліката договору іпотеки за вих. №21/02-31, відповідно до якої ст.ст. 8, 34, 53 ЗУ «Про нотаріат», дублікат втраченого документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, видається у разі його втрати або зіпсування, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, а тому видати дублікат договору іпотеки AT "Альфа-Банк" є неможливим.

Рекомендовано за отриманням дублікату договору іпотеки звернутися одній із осіб, щодо якої вчинялись нотаріальні дії.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Суд зазначає, що приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За змістом статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду та захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України "Про нотаріат", згідно з ст. 1 якого, визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до вимог статті 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте, вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб`єкт приписує певну поведінку іншому суб`єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб`єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об`єктивно існуючі факти, права та обов`язки, які суб`єкти права покладають на себе за своїм бажанням.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З системного аналізу наведених норм слідує, що спір набуває ознак публічно- правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за умови наявності серед суб`єктів такого спору суб`єкта владних повноважень, а також здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій, покладених на нього Конституцією та/або законами України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є відмова відповідача видати дублікат договору іпотеки відповідно до норм ст.ст. 5, 53 ЗУ «Про нотаріат».

Суд звертає увагу на те, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу їх учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення майнового, приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спірні правовідносини стосуються виконання третьою особою іпотечного договору, примірник якого було загублено (втрачено) під час проведення виконавчих дій, відтак вони є похідними від договірних/приватних відносин.

Для вирішення питання щодо відповідності чи невідповідності вимогам Закону рішення приватного нотаріуса стосовно відмови у видачі дубліката іпотечного договору, суд повинен перевірити наявність у позивача відповідних прав на вказане майно та його правовий статус за договорами, які стосуються правової ситуації.

Слід зазначити, що спірні правовідносини стосуються захисту майнового права позивача, відтак фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про його приватноправовий характер, оскільки жодних управлінських рішень, які мають публічно-правовий характер відповідач стосовно позивача не вчиняв.

У спірних правовідносинах приватний нотаріус не діяв як суб`єкт владних повноважень, а тому, даний спір не є публічно-правовим.

Більше того, суд звертає увагу, що в обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на норми ст. 514 ЦК України, які містять норми приватного права.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких випливає спір. Якщо порушення своїх прав особа убачає в наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призводять до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Вказана правова позиція викладена Верховим Судом у постановах по справі №807/719/15 від 29 серпня 2018 року та по справі №815/6945/16 від 27 червня 2018 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.01.1992 року № 2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" справи про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Водночас, суд звертає увагу, що спір з аналогічними позовними вимогами був розглянутий Верховним Судом 06.02.2020 року у справі №644/4325/17 в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

3. Роз`яснити позивачу право звернення з даним позовом до місцевого суду за правилами цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Амельохін