Справа № 320/1292/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року м. Київ № 320/1292/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної гвардії України Міністерства внутрішніх

справ України

про визнання акта протиправним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України (далі Відповідач), в якому просив визнати протиправними акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт №23/17 (форми НТ*) про нещасний випадок невиробничого характеру від 15 грудня 2017 року, складені за фактом загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня-Іванівська Ємільчинського району Житомирської області, військовослужбовця Бригади швидкого реагування Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) та скасувати їх.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року передано адміністративну справу №320/1292/19 за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі (суддя Мазур А.С.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року закрито провадження у справі, в зв`язку з тим, що дана справа підсудна розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019р. ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року про закриття провадження у справі скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 14.01.2020р. передано судді Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2020 справу прийнято до провадження та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що оскаржувані Акти були складені з порушенням п. 4.13 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України.

Зокрема, в порушення вимог вказаного пункту комісією під час спеціального розслідування вказаного нещасного випадку не було складено та долучено до матеріалів протокол огляду місця, де стався нещасний випадок, за встановленою Порядком формою (додаток 9). Так, до матеріалів долучено лише копію протоколу огляду місця події, складеного слідчим, а комісією не вжито жодних заходів щодо огляду місця події та встановлення обставин вчинення нещасного випадку. При цьому, в складених актах навіть не вказано точної адреси житлового будинку, на території якого стався нещасний випадок. Також, до матеріалів спеціального розслідування не було додано ескіз місця нещасного випадку (у тому числі поранення) за встановленою Порядком формою (додаток 10), необхідні плани, схеми, фотознімки місця події, пошкодженого об`єкта, транспортного засобу, обладнання, устаткування тощо, а також висновок судово-медичної експертизи, яка була закінчена 22.01.2018. Тобто, комісія склала акт розслідування більш ніж за місяць, до завершення проведення судово-медичної експертизи.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог також заперечив, вказавши, що конкретне місце події у актах НТ та Н-5 за вищевказаним спеціальним розслідуванням не вказано, оскільки відноситься до інформації, що може бути розголошена, а саме відомості про позиції та дислокацію сил та засобів Національної гвардії України під участі в антитерористичній операції. Протокол огляду місця події було складено (який долучено до матеріалів спеціального розслідування) 08.10.2017 оперативно-слідчою групою Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, та за даним фактом Бахмутським ВП ГУ НП у Донецькій області від 08.10.2017 відкрито кримінальне провадження, передбачене частиною 1 статті 115 КК України, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002370 та за яким на цей час не прийнято процесуального рішення. Попередня кваліфікація - самогубство.

Дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 14 лютого 2017 року № 43 солдат ОСОБА_2 був прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований в списки особового складу.

Відповідно довідки виданої військової частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України від 30 жовтня 2017 року № 1401 ОСОБА_2 приймав участь у антитерористичній операції з 29 серпня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2017 року ОСОБА_2 разом з іншими військовослужбовцями прибув в Донецьку область, а з 27 вересня 2017 року 3 рота оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України розташувалась в с. Криничне Бахмутського району Донецької області.

Особовий склад був розселений по приватних будинках, де солдат ОСОБА_2 проживав разом з одинадцятьма співслужбовцями був обладнаний спостережний пост. Службу на спостережному посту військовослужбовці несли по одному по три години з відпочинком шість годин.

Близько 12:40 год 08 жовтня 2017 року з солдатом ОСОБА_2 в зоні проведення антитерористичної операції стався смертельний нещасний випадок.

15.12.2017 Комісія, призначена розпорядженням командувача Національної гвардії України, склала Акт (Форма Н-5*) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 08.10.2017. Згідно висновків комісії, нещасний випадок стався внаслідок самогубства, скоєного ОСОБА_2 . Нещасний висновок стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Також 15.12.2017 Комісією було складено Акт № 23/17 (Форма НТ*) про нещасний випадок невиробничого характеру.

З вказаних Актах Комісією зазначені обставини, за яких стався нещасний випадок. А саме:

« 08.10.2017 солдат ОСОБА_3 , одягнувши форму, яку виправ напередодні та нові черевики з високим берцем, об 11.00 заступив на пост спостереження. Близько 12.40 на посту спостереження пролунав постріл. Солдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 першими прибігли до драбини, яка вела на дах, де знаходився спостережний пост. Солдат ОСОБА_4 заліз першим та побачив, що солдат ОСОБА_3 сидів на кріслі опершись на спинку, закинув голову назад і хрипів, його автомат знаходився в нього між ніг, а на кітелі в районі серця була дірка. По радіостанції солдат ОСОБА_4 викликав допомогу. Після нього на дах піднявся солдат ОСОБА_5 . Разом вони кинулись до солдата ОСОБА_6 щоб надати першу допомогу. Солдат ОСОБА_5 оглянув автомат та виявив, що він знятий із запобіжника і у магазині не вистачає двох патронів, один з яких був у патроннику автомата. Він поставив автомат на запобіжник. Солдат ОСОБА_4 зняв з солдата ОСОБА_6 кітель і футболку та побачив на грудній клітині в області серця отвір від кулі. Поряд на дошках лежала книжка, в якій солдат ОСОБА_3 написав передсмертну записку.

Після виклику по радіостанції про допомогу на дах піднялися лікар медичного пункту військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. Вони оглянули тіло солдата ОСОБА_6 . Пульс був відсутній, на грудях в області серця було кульове поранення, ознаки життя були відсутні.

Близько 15.00 08.10.2017 прибула оперативно-слідча група Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Донецькій .області. З 15.30 до 18.10 ними було проведено огляд місця події та складено протокол.

08.10.2017 слідчим Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Донецькій області по цій події відкрито кримінальне провадження та дані внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002370.».

Отже, позивач не погоджується в оскаржуваними актами, вважаючи, що 08 жовтня 2017 року відбулося вбивство його рідного брата ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем Бригади швидкого реагування Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ). На думку позивача, всупереч вимогам законодавства відповідач відмовився скласти Акт про настання нещасного випадку своєчасно з дотримання всіх вимог Порядку №1346.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 року за №83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (надалі Порядок №1346).

Цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Дія цього Порядку поширюється на з`єднання та військові частини Національної гвардії України, органи і підрозділи внутрішніх справ, навчальні заклади системи МВС України (далі - підрозділи).

Спеціальне розслідування нещасних випадків (у тому числі поранень) визначене пунктом 4 Порядку №1346.

Так п. 4.1 Порядку №1346 спеціальному розслідуванню підлягають: - випадки загибелі працівників; - групові нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від тяжкості ушкодження їх здоров`я; - випадки смерті в підрозділі; - випадки зникнення працівників; - нещасні випадки з тяжкими наслідками, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого (за рішенням служби державного нагляду за охороною праці системи МВС України).

Відповідно до п. 4.5 Порядку №1346 спеціальне розслідування нещасних випадків (у тому числі поранень) проводиться протягом не більше 10 робочих днів. У разі необхідності встановлений термін може бути продовжений керівником органу, який призначив розслідування.

А згідно п. 4.5 Порядку №1346 за результатами розслідування складається акт спеціального розслідування за формою Н-5* (додаток 4), а також оформляються інші матеріали, передбачені пунктом 4.13 цього Порядку. Акт спеціального розслідування підписується головою і всіма членами комісії із спеціального розслідування. У разі незгоди зі змістом акта член комісії у письмовій формі викладає свою окрему думку. Акт за формою Н-1* (НТ*) на кожного потерпілого складається відповідно до акта спеціального розслідування у двох примірниках, підписується головою та членами комісії із спеціального розслідування і затверджується керівником вищого підрозділу протягом доби після одержання цих документів.

У відповідності з абзацом 2 п. 4.8. Порядку №1346 після ознайомлення з необхідними матеріалами, обстеження місця події та проведення необхідних розрахунків експертна комісія складає висновок, у якому стисло викладаються обставини, визначаються причини травмування, гострого професійного захворювання (отруєння), зазначаються допущені порушення вимог нормативно-правових актів про охорону праці, а також заходи щодо запобігання подібним випадкам. Висновок експертної комісії викладається чітко, у стверджувальній формі.

Судом встановлено, що Актом спеціального розслідування Н-5 від 15.12.2017 та актом № 23/17 від 15.12.2017 вказано, що місце де стався нещасний випадок - це пост спостереження, обладнаний на даху будинку в с. Криничне Бахмутського району Донецької області, де була розташована 3-тя ротна тактична група військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Як зазначив відповідач у відзиві, конкретне місце події у актах НТ та Н-5 за вищевказаним спеціальним розслідуванням не вказано оскільки відноситься до інформації що може бути розголошена, а саме відомості про позиції та дислокацію сил та засобів Національної гвардії України під участі в антитерористичній операції.

Суд вважає поважними такі причини не зазначення у актах НТ та Н-5 чіткого номеру будинку в с. Криничне Бахмутського району Донецької області, де була розташована 3-тя ротна тактична група військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до п. 4.13 Порядку №1346 до матеріалів спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) належать:

- копія відповідного наказу (розпорядження) про організацію спеціального розслідування нещасного випадку;

- акт спеціального розслідування нещасного випадку;

- протокол огляду місця, де стався нещасний випадок, за встановленою формою (додаток 9);

- ескіз місця нещасного випадку (у тому числі поранення) за встановленою формою (додаток 10), необхідні плани, схеми, фотознімки місця події, пошкодженого об`єкта, транспортного засобу, обладнання, устаткування тощо;

- протоколи рішень комісії із спеціального розслідування про розподіл функцій між членами цієї комісії, які беруть участь у розслідуванні, та про призначення експертної комісії;

- припис посадової особи служби державного нагляду за охороною праці (якщо він видавався);

- копія акта за формою Н-1* (НТ*) на кожного потерпілого окремо;

- висновки експертиз (науково-технічної, медичної тощо), якщо такі проводилися;

- медичний висновок про причини смерті або характер травми потерпілого, а також про наявність в його організмі алкоголю чи наркотиків;

- висновок лікувально-профілактичного закладу про розслідування випадків виявлення гострих професійних захворювань (отруєнь), результати вимірів і лабораторних досліджень виробничих факторів трудового процесу;

- протоколи опитувань та пояснювальні записки потерпілих, свідків та інших осіб, причетних до нещасного випадку (додаток 11);

- копії документів про проходження потерпілим навчання та інструктажів з охорони праці, особистої безпеки;

- копії приписів, що стосуються нещасного випадку, виданих керівнику державними інспекторами до настання нещасного випадку (у тому числі поранення) і під час його розслідування;

- витяги із законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, особистої безпеки, вимоги яких були порушені;

- довідка про матеріальну шкоду, заподіяну нещасним випадком (у тому числі пораненням), та надання потерпілому чи членам його сім`ї матеріальної допомоги;

- копія наказу керівника згідно з пунктом 4.12 цього Порядку.

Підставою позову є те, що на думку позивача, оскаржувані Акти були складені з порушенням п. 4.13 Порядку №1346, оскільки Комісією під час спеціального розслідування вказаного нещасного випадку не було складено та долучено до матеріалів протокол огляду місця, де стався нещасний випадок, за встановленою Порядком формою (додаток 9). Також, до матеріалів спеціального розслідування не було додано ескіз місця нещасного випадку (у тому числі поранення) за встановленою Порядком формою (додаток 10), необхідні плани, схеми, фотознімки місця події, пошкодженого об`єкта, транспортного засобу, обладнання, устаткування тощо, а також висновок судово-медичної експертизи.

Судом встановлено, що до матеріалів спеціального розслідування, які були надані суду відповідачем, додано протокол огляду місця події, який було складено 08.10.2017 оперативно-слідчою групою Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Донецькій області.

Також з матеріалів спеціального розслідування судом встановлено, що за даним фактом Бахмутським ВП ГУ НП у Донецькій області від 08.10.2017 відкрито кримінальне провадження, передбачене частиною 1 статті 115 КК України, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002370, попередня кваліфікація - самогубство.

Судом встановлено, що на час вирішення даного спору по кримінальному провадженню за № 0002370 не прийнято процесуального рішення.

Отже, на виконання вимог п. 4.13 Порядку №1346 протокол огляду місця, де стався нещасний випадок, було складено.

Стосовно відсутності ескізу місця нещасного випадку, то матеріали службового розслідування містять детальні фотознімки місця події.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржувані Акти були складені за відсутності висновку експертизи, суд зазначає, що абзац 8 п. 4.13 Порядку №1346, в якому вказано про висновки експертиз (науково-технічної, медичної тощо) передбачає дописку «якщо такі проводилися». Отже, на думку суду, висновок експертизи не є обов`язковим.

Крім того, до матеріалів справи надано висновок судово-медичної експертизи смерті ОСОБА_2 № 387. Проте у висновку судово-медичної експертизи не передбачено обставин, за яких наступила смерть, будь то умисне вбивство чи самогубство. Висновком судово-медичної експертизи передбачено, що смерть громадянина ОСОБА_3 наступила 08.10.2017 в результаті гострої крововтрати обумовленої поодиноким кульвим наскрізним пораненням грудної клітини з ушкодженням серця.

Аналізуючи у сукупності наведене вище, суд приходить до висновку, що висновки, викладені в Актах Комісії Національної гвардії України від 15.12.2017 за формою Н5* та за формою НТ* Акт № 23/17 є обґрунтованими та правомірними.

Крім того, при розгляді даної справи судом враховується наступне.

Відповідно до частини третьої статті 8 Основного Закону України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

До того ж і у пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdanev. Kingdom), пункт 57, SeriesA, № 93).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України).

Згідно з частиною другою статті 55 Основного Закону України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав справи щодо конституційного права особи на судовий захист.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп (справа громадянки ОСОБА_6 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) зазначено, що «Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод».

У Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) Конституційний Суд України, здійснюючи офіційне тлумачення статті 55 Конституції України, вказав, що «суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод».

У Рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) наголошено: «Конституція України гарантує кожному судовий захист його праву межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України».

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зокрема, зазначив: «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист».

При цьому Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Цим самим Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи.

Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист «своїх» прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Системний аналіз наведених норм дає також підстави для висновку про те, що фізичні чи юридичні особи мають право на оскарження в порядку адміністративного судочинства рішення (індивідуального акта), дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому таке право надано особі, прав, свобод та інтересів, якої безпосередньо стосується оскаржуване рішення, дія або бездіяльність.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 червня 2018 року (справа № 800/587/17).
Натомість позивач - ОСОБА_1 оскаржує Акти спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт №23/17 (форми НТ*) про нещасний випадок невиробничого характеру від 15 грудня 2017 року, складені за фактом загибелі ОСОБА_2 , який є братом позивача.

Водночас, позивач ОСОБА_1 , в силу приписів 1261 ЦК України, не відноситься до першої черги права на спадкування за законом.

А відтак, спадкування права на отримання грошового відшкодування, одноразової грошової допомоги внаслідок нещасного випадку, тощо, мають спадкоємці померлого ОСОБА_2 . Між тим, як вже було вказано вище, позивач не відноситься до спадкоємців першої черги.

В свою чергу, відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Отже, честь та гідність відносяться до особистих немайнових прав, а згідно ст. 1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини.

Посилання позивача на визнання його, як близького родича, потерпілим у кримінальному провадженні № 0002370 за фактом самогубства брата судом до уваги не може бути прийняте.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У той же час, заподіяння позивачу шкоди внаслідок вчинення злочину не є свідченням порушення його прав, свобод та інтересів відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у спірних публічно-правових відносинах.

Оскільки позивач не входить до кола осіб, на яких поширюються ці правовідносини, то й немає порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що відсутність у ОСОБА_1 прав чи обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення (складанням акту) не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийняття спірного рішення.

Натомість позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 52, 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій