Справа № 480/2325/20
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2020 р. справа № 480/2325/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бондаря С.О.
за участю секретаря судового засідання - Демченко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/2325/20
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення від 12.03.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 пункту 2 підпункту 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) щодо застосування положень пункту "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 05.03.2020.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.03.2020 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте відповідач відмовив у призначенні пенсії, оскільки ОСОБА_1 не досягла віку - 49 років 6 місяців, необхідного для призначення пільгової пенсії. На думку позивачки, таке рішення є протиправним, оскільки відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не врахував рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким визнано неконституційними зміни до Закону України "Про пенсійне забезпечення" в частині підвищення віку, необхідного для призначення пільгової пенсії. Враховуючи, що на час звернення про призначення пенсії за віком їй виповнилося 45 років, пільговий трудовий стаж на посаді лікаря-рентгенолога складає більше 17 років, загальний стаж роботи 31 рік 2 місяці, відповідач зобов`язаний був призначити їй пенсію на пільгових умовах.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивачка на день звернення за призначенням пенсії не набула віку 49 років 6 місяців. Відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 набуде право на призначення пенсії на пільгових умовах лише при досягненні вказаного віку. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачкою надана суду відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що позиція відповідача, викладена у відзиві на позов, є необґрунтованою, а тому наполягала на своїх вимогах.
Ухвалою суду від 14.04.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Згідно з ухвалою від 02.06.2020 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Протокольною ухвалою від 17.06.2020 суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
05.03.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (а.с.32).
Для підтвердження трудового стажу, у тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1 надала диплом про навчання, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій громадян, накази про затвердження атестації робочих місць за умовами праці, трудову книжку.
Так, відповідно до записів у трудовій книжці та довідки про підтвердження наявного трудового стажу, виданою комунальним некомерційним підприємством "Глухівська міська лікарня" Глухівської міської ради від 03.02.2020 № 4, позивачка з 01.08.1998 по 28.02.2011, з 01.07.2011 по час складання довідки виконувала роботу по наданню якісної рентгено-діагностичної допомоги за професією лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення, що передбачена списком №1 (а.с.35).
Головним управлінням ПФУ в Сумській області було проведено перевірку і складено Акт перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 18.02.2020 № 120/10.7-02.
Згідно висновку вказаного акту, інформація в довідці від 03.02.2020 № 4 частково підтверджена перевіреними документами, невірно зазначеної періоди роботи на посаді та зазначена посада лікаря інтерна за спеціальністю радіологія-діагностика, яка не передбачена в наказі про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці від 30.12.1997 №253; інформація в довідці від 04.02.2020 №5 підтверджена перевіреними документами, проте зазначені не всі накази за період роботи у 2007, 2008 роках. Рекомендовано усунути вказані розбіжності (а.с.32-34).
На виконання приписів даного Акту установою, в якій працює позивачка, складено довідку від 24.02.2020 №19 про підтвердження трудового стажу і записів у трудовій книжці, за якою ОСОБА_1 дійсно працювала в КНП "Глухівська міська лікарня" Глухівської міської ради на посаді лікаря-інтерна за спеціальністю "Радіологія-діагностика" з 01.08.1998 (наказ №63 від 14.08.1998). З 01.08.1999 переведена на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічної служби (наказ №59 від 09.08.1999). З 01.03.2011 переведена на посаду завідувача рентгенологічним кабінетом рентгенологічного відділення (наказ №25 від 03.03.2011). З 01.07.2011 працювала на посаді лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення. Звільнена з роботи 17.02.2020 (наказ №7-к від 17.02.2020) (а.с.36).
Проте, рішенням від 12.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії, у зв`язку з не досягненням позивачкою віку 49 років 6 місяців, необхідного для призначення пільгової пенсії (а.с.58).
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон).
Порядок та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначено в статті 13 Закону.
Відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Враховуючи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , за діючою редакцією Закону вона отримає право на пенсію за віком на пільгових умовах при досягненні 49 років 6 місяців.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам. При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років. Отже, у статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років. У Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік). Таким чином, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах. Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого. Вказаними положеннями передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. Враховуючи викладене, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.
Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність. Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Стосовно підтвердження пільгового стажу роботи позивачки суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, яка набрала чинності з 03.08.2016, затверджено список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Порядок застосування Списків затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383. Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначається за Списками, що були чинними в період роботи особи (п. 3 Наказу № 383). При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. Пільговий стаж після 21.08.1992 підтверджується результатами атестації робочих місць.
Розділом XIX Охорона здоров`я Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 (з наступними змінами), були передбачені лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).
Як уже зазначалося судом, звертаючись до Головного управління ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 надала всі необхідні документи, які були перевірені відповідачем та складені відповідні акти.
Враховуючи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на дату звернення до Головного управління ПФУ в Сумській області (05.03.2020) досягла встановленого законодавством 45-річного віку, має відповідний загальний стаж, а також пільговий стаж на посаді, віднесеної до Списку №1, є всі підстави для призначення позивачці пільгової пенсії за віком.
Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 05.03.2020, право позивача на призначення пенсії за віком по Списку №1 виникло саме з моменту набуття цього права - з 05.03.2020.
Частинами 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності своєї відмови у призначенні пенсії позивачці. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.03.2020 № 38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умова та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі заяви від 05.03.2020 про призначення пенсії, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 2600 грн, які включали в себе: підготовка та складання позовної заяви та відповіді на відзив, участь представника позивача у судових засіданнях (17.06.2020, 13.08.2020),
До матеріалів справи позивачем наданий договір між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 01.04.2020 №99 (а.с.39), акти прийому-передачі послуг від 08.04.2020, від 31.05.2020, від 29.05.2020 (а.с.41, 72, 83), квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.04.2020 №99, від 31.05.2010 №103, від 29.05.2020 №100, 101 (а.с.43, 73, 81-82) .
Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та доказів на підтвердження неспівмірності витрат до суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням того, що позовні вимоги у справі задоволено, оцінивши рівень витрат позивача на правничу допомогу з урахуванням того, що такі витрати понесені фактично, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а також те, що їх сума була обґрунтованою, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 840,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2600 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.03.2020 № 38 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, на підставі заяви від 05.03.2020 про призначення пенсії, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар

Повний текст рішення складений 10.09.2020.