Справа № П/320/728/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/728/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02 серпня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення відповідача про коригування митної вартості є протиправним, оскільки митна вартість товарів була визначена законним чином, за ціною договору (контракту), а відповідач, у свою чергу, безпідставно та протиправно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом та визначив митну вартість товару за другорядним (резервним) методом. Позивач зазначив, що до митного контролю були подані всі документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, подані документи не містили розбіжностей, а тому дії митного органу є неправомірними та такими, що не відповідають положенням Митного кодексу України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02.08.2019.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини у справі та не враховано, що надані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності, що стало підставою для коригування митної вартості товару. Твердження позивача, що товар є стоковим не підтверджується належними доказами. При цьому, в інвойсі від 28.04.2019 р. № PWK19014 не визначено умови, порядок та термін оплати за товар, а банківські платіжні документи відсутні. Судом першої інстанції не враховано, що митному органу не було достовірно відомо чи була вчасно здійснена оплата (аванс) за поставлені товари.

Апелянт вказує на те, що здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості є дискреційним повноваженням митного органу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає прийняте апелянтом рішення про коригування митної вартості товару неправомірним, оскільки апелянт не конкретизував жодним чином, яка складова або які складові митної вартості не підтверджені зі сторони позивача, що свідчить про формальний підхід до аналізу наданих позивачем документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Позивач звертає увагу на те, що і в Додатку, і в Інвойсі, виставленому продавцем, чітко вказано, що товар є стоковим. Власного митного огляду відповідач не проводив. Позивач повідомляв відповідача, що Інвойс станом на день поставки товару не був оплачений, оскільки оплата товару відповідно до умов контракту здійснюється протягом 60-ти днів з дня отримання покупцем товару.

Позивач зазначає, що продавець має можливість резервувати номери інвойсів наперед у своїй внутрішній системі бухгалтерського обліку, а відтак наперед знає який номер буде присвоєно системою інвойсу в день його видачі (формування). В Додатку міститься лише посилання на номер Інвойсу та Коносаменту, а не їх дату.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2015 р. між Shaoxing City Jingiao Textile Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці (надалі - «Продавець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віта-Текс» (надалі - «Покупець») був укладений Договір купівлі-продажу № VT0112-15 (надалі - «Договір»), відповідно до якого Продавець продає Позивачу тканини виробництва Китайської Народної Республіки.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.1, 3.1, 4.1 Договору Продавець та Покупець погодили, що найменування, вартість і кількість товару може змінюватися згідно із Додатками до Договору, які є невід`ємною частиною Договору, якщо інше не передбачено цим Договором.

Товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна відповідно до Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено відповідним додатком до Договору. При цьому, продавець та покупець погодили, що морський порт на митній території України, до якого Продавець зобов`язується поставити товар позивачу, буде узгоджуватися сторонами окремо.

Сторони домовилися, що в ціну товару включаються також його вартість, упаковка, маркування й доставка (ст. 3 Договору).

Згідно із п. 4.1 ст. 4 Договору, оплата за товар буде здійснюватися позивачем шляхом сплати виставленого продавцем Інвойсу на товар протягом 60-ти календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на території України, якщо інше не передбачено Додатком до Договору.

23.11.2018 р. продавець та позивач уклали Додаткову угоду № 2 до Договору, якою, зокрема продовжили строк дії договору до 31.12.2021 р. та виклали пункт 5.2 Договору в новій редакції, відповідно до якої сторони домовилися, що разом із товаром продавець зобов`язується передати вантажоотримувачу товару наступні документи: товаросупровідні документи на товар; комерційний рахунок (інвойс) продавця; пакувальний лист; сертифікат про походження товару.

26.04.2019 р. продавець та позивач уклали додаток № VT123 до Договору (далі Додаток), відповідно до пункту 1 якого, продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах додатку наступний товар: 1) тканина вибивна, 100% поліестер, сток, завширшки 220 см, товарна позиція 54075400 відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД), у загальній кількості 22 737 кг, 139 051 погонний метр, країна виробництва: Китайська Народна Республіка; 2) тканина пофарбована, 100% поліестер, сток, завширшки 150 см, товарна позиція 54075200 відповідно до УКТ ЗЕД, у загальній кількості 2 234 кг, 13 540 погонних метрів, країна виробництва: Китайська Народна Республіка; 3) тканина відбілена, 100% поліестер, сток, завширшки 150 см, товарна позиція 54075100 відповідно до УКТ ЗЕД, у загальній кількості 334 кг, 2 026 погонних метрів, країна виробництва: Китайська Народна Республіка; 4) малюнки-вкладинки, товарна позиція 49111090 відповідно до УКТ ЗЕД, у загальній кількості 190 кг, 24 150 шт., країна виробництва: Китайська Народна Республіка.

Загальна вартість товару згідно з п.п. 1-3 Додатку та інвойсом № PWK19014 від 28.04.2019 р. склала 77 339,15 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна (Incoterms 2010). Вантажовідправником товару є Shaoxing Pawuke Textile Co., Ltd.

Судом встановлено, що 07.06.2019 р. позивач з метою переміщення товару через митний кордон України подав попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ №UA125110/2019/448792.

Одеська митниця ДФС 09.06.2019 р. провела митний огляд товару та склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/2803, яким підтвердила, зокрема те, що товар позивача (крім малюнків-вкладинок) є стоковим.

Надалі, 31.07.2019 р. позивач подав до Київської митниці ДФС, правонаступником якої є Київська митниця Держмитслужби, додаткову митну декларацію ІМ40ДТ №UA125110/2019/414391, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 додаткової митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019 р. загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала 77 339,15 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна.

Позивачем до Київської митниці ДФС, разом із додатковою митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019 подано такі документи: пакувальний лист продавця на товар від 28.04.2019 (0271); рахунок-фактура №PWK19014 від 28.04.2019 (0380); коносамент №COSU від 02.05.2019 (0705); сертифікат про походження товару №G30004 від 09.05.2019 (0861); акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/2803 від 09.06.2019 (1721); прайс-лист продавця (3014); додаток (4103); додаткова угода №2 від 23.11.2018 до договору (4103); договір (4104).

Після подання вказаної митної декларації 31.07.2019 позивач отримав від відповідача електронне повідомлення для надання додаткових документів та інформації про правильність зазначення митної вартості товару, а саме: 1) банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) виписки з бухгалтерської документації; 4) копії митної декларації країни відправлення з врахуванням статті 254 Митного кодексу України; 5) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь на запит, 02.08.2019 позивач направив відповідачу листа №0208/19-04 та, зокрема додав такі додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, як прибуткову накладну №ВТ-0000053 від 10.06.2019; видаткову накладну №ВТ-0000057 від 10.06.2019, складену між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Текссол-С»; податкову накладну №57 від 10.06.2019, складену позивачем; лист продавця №20190801/01-OUT від 01.08.2019 та його переклад з англійської на українську мову.

Проте, 02.08.2019 р. Київська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UА125110/2019/110059/2, яким застосувала другорядний (резервний) метод для визначення митної вартості товару за додатковою митною декларацією ІМ40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019.

12.08.2019 р. позивач для випуску товару у вільний обіг, повторно подав МД ІМ40ДТ №UA125110/2019/415229 та відповідно до рішення сплатив фінансову гарантію для забезпечення сплати позивачем митних платежів для товару у розмірі 84 375,11 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02.08.2019 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із ст. 248 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст. 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз частин першої та другої статті 53 МК України свідчить про те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).

Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зміст статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни), письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Таким чином, митний орган має повноваження щодо перевірки заявленої декларантом митної вартості товару.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Суд зазначає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, який міститься, як зазначалося вище, в частині другій статті 53 МК України.

Як встановлено судом, приводом для витребування від декларанта додаткових документів, слугував висновок митного органу про те, що документи, приєднані до ЕМД, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар позивача.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що оскаржуване рішення не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за додатковою митною декларацією IM40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019.

Судом також встановлено, що відповідач скоригував лише митну вартість товарів №№1-3 за додатковою митною декларацією IM40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019, при цьому визнавши митну вартість товару №4 за цією ж митною декларацією.

Судом першої інстанції встановлено, що в п. 2 Додаткової угоди № 2 від 23.11.2018 р. до договору, Додатку, є посилання на Інвойс.

З змісту Інвойсу № PWK19014 від 28.04.2019 р. слідує, що товар постачався продавцем позивачу на умовах CFR м. Одеса, Україна, а сама вартість товару в розмірі 77 339,15 доларів США відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в графах 20, 22 та 42 додаткової митної декларації IM40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019.

Відповідно до Додатку та Інвойсу №PWK19014 від 28.04.2019 продавець передав у власність позивачу, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити товар. При цьому сторони угоди чітко визначилися, що товар (окрім малюнків-вкладинок) є стоковим. Приналежність товару до стокового також підтверджена актом Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/2803 від 09.06.2019, в пункті 8.3 якого, Одеська митниця ДФС під час проведення митного огляду товару встановила відповідність опису товару тому, який був задекларований позивачем у графах 31 попередньої митної декларації ІМ40ЕЕ №UA125110/2019/448792 від 07.06.2019.

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача про те, що позивачем не надано банківські платіжні документи, адже відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України надання банківських платіжних документів вимагається виключно, якщо рахунок є оплаченим.

При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, позивач повідомив Київській митниці ДФС у листі № 0208/19-01 від 02.08.2019, що товар не був оплаченим станом на день підписання листа.

Відтак, суд вважає передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи, твердження відповідача про те, що надані позивачем документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності та що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості товару.

Судом першої інстанції встановлено, що рівень митної вартості товару в 3,03 долари США за 1 кг, подібного до спірного товару №1, задекларованого позивачем у додатковій митній декларації IM40ДТ №UA125110/2019/414391 від 31.07.2019, був підтверджений постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №320/2692/19, від 24.01.2020 у справі №320/1750/19, від 29.01.2020 у справі №320/3343/19 та від 29.01.2020 у №320/3099/19.

Також судом відхилено посилання відповідача про те, що позивач у відповідь на запит відповідача не надав витребувану ним копію митної декларації країни відправлення, адже цей документ носить виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо її надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу ч. 3 ст. 53 МК України виникає лише за умови наявності такого документу в декларанта.

Позивач у своєму листі №0208/19-01 від 02.08.2019 р. повідомив відповідача про відсутність у нього копії митної декларації країни відправлення. При цьому відповідно до додаткової угоди № 2 від 23.11.2018 р. до договору продавець не зобов`язаний надавати позивачу копію експортної декларації, що залишилося поза увагою відповідача.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими й інші виявлені недоліки в документах, наданих позивачем та, які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товарів, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товарів, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: договором, додатком, інвойсом №PWK19014 від 28.04.2019 та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товарів.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо протиправності рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02.08.2019.

Щодо застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції зазначив наступне.

Так, відповідно до оскаржуваного рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02.08.2019 відповідач скоригував, зокрема митну вартість спірного товару №2 позивача з 6 769,02 доларів США до рівня 7 859,97 доларів США. Таким чином, скоригована митна вартість спірного товару №2 позивача склала 3,52 долари США за 1 кг (7 859,97 доларів США/2 234 кг).

Водночас, матеріали справи свідчать, що за основу для коригування митної вартості спірного товару № 2 за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товару, оформленого за митною декларацією №UA500040/2019/6958 від 05.07.2019, відповідно до якої митна вартість раніше ввезеного на митну територію України товару склала 3,51 долари США за 1 кг, що не узгоджується з вищенаведеним розрахунком відповідача про рівень митної вартості в 3,52 долари США за 1 кг.

Відповідно до п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 (далі - Правила), у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Судом встановлено, що Київська митниця ДФС у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02.08.2019 лише зазначила номери та дати митних декларацій, використаних нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірних товарів, при цьому відповідач всупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110059/2 від 02.08.2019 р. протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 288, 289, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко