Справа № 420/5616/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5616/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 31.12.2015 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 28.12.2018 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Позивач зазначив, що він проходив військову службу в лавах Збройних Сил України у період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року у в/ч НОМЕР_1 . У період проходження служби йому не нарахована та не виплачена у повному обсязі індексація грошового забезпечення за період служби.

29.11.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплати індексація грошового забезпечення за період служби , проте отримав відповідь про відсутність підстав для задоволення заяви.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення протиправними, такими, що порушують його права та вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ (далі за текстом - Закон №1282-ХІІ) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач просив задовольнити позов з визначенням із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 31.12.2015 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 28.12.2018 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, вважаючи відсутність у даному випадку дискреційних повноважень у відповідача.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 25.08.2020 року позов залишений без руху з підстав не зазначення у позові місця реєстрації та проживання позивача, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року поновлено провадження у справі. Відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів по справі.

Представником відповідача копія ухвали суду від 13.07.2020 року та копія позову з додатками отримана безпосередньо у суді 21.07.2020 року.

Представником відповідача до суду не наданий у встановлений строк відзив на позов.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1992 року народження, є громадянином України (паспорт НОМЕР_2 , а.с.23. Позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил України у в/ч НОМЕР_1 у період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року.

Позивач вважаючи, що йому не у повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період служби звернувся до відповідача із заявою та отримав відповідь про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки індексація була нарахована та виплачувалась у відповідності до діючого законодавства та роз`яснень Департаменту фінансів МОУ, викладених у листі від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби у в/ч НОМЕР_1 у період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року.

Статтею2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 2 ст.5 Закону встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.201 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується в/ч НОМЕР_1 .

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року від 17.07.2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Однак, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд вважає, що не є позовною вимогою вимога позивача щодо зобов`язання відповідача при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року, із застосуванням визначеного місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення. Вказана вимога позивача стосується порядку виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень з урахуванням отримання ним грошового забезпечення.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення позивачу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ц повному обсязі за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року; зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_5 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 31.12.2015 року по 28.12.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.