Справа № 380/5720/20
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5720/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача Бабій І.М., відповідача Кулі Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби (далі - відповідач, Галицька митниця), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020 про коригування митної вартості;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020 про коригування митної вартості;

Позовні вимоги мотивовані тим, що декларантом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 в інтересах позивача до Галицької митниці Держмитслужби подано електронні митні декларації від 19.02.2020 №UA209180/2020/014219 для здійснення митного оформлення імпортованого позивачем транспортного засобу - сідельного тягача, який був у вжитку, марки «Volvo», моделі «FH», номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску із зазначенням ціни у розмірі 9 100 євро, що відповідає ціні договору (рахунок-фактура) та від 19.02.2020 №UA209180/2020/015079 для здійснення митного оформлення імпортованого позивачем напівпричепу, який був у вжитку, марки «Schmitz», моделі «SCS», номер кузова НОМЕР_2 , 2013 року випуску із зазначенням ціни у розмірі 5 000 євро, що відповідає ціні договору (рахунок-фактура). Під час здійснення митного оформлення позивачем подано усі необхідні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують митну вартість товарів. Натомість Галицька митниця в порушення норм Митного кодексу України, безпідставно прийняла оскаржувані рішення та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості імпортованих позивачем напівпричепу та сідельного тягача.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Під час контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості товару на підставі поданих митних декларацій у Галицької митниці виник сумнів стосовно достовірності наданих позивачем до митного оформлення відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товарів. При цьому позивачем вказано митну вартість транспортного засобу - сідельного тягача 9 100 євро та напівпричепу 5 000 євро, а в графі 46 експортних декларацій вказано 9 300 євро та 5 250 євро відповідно. З посиланням на статті 337, 361 Митного кодексу України з метою поглибленої перевірки документів та відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України відповідач зобов`язав декларанта надати додаткові документи. У зв`язку із ненаданням декларантом запитуваних документів Галицька митниця 02.03.2020 відмовила у митному оформленні (випуску) сідельного тягача та напівпричепу, про що прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 та №UA209000/2020/700034/2, відповідно до яких визначила митну вартість імпортованого напівпричепу за резервним методом у розмірі 6 300 євро, та визначила митну вартість імпортованого сідельного тягача також за резервним методом у розмірі 12 990 євро. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Ухвалою від 24.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.

Галицькою митницею 13.08.2020 (вх.№40167) подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.08.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.09.2020.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 03.01.2020 придбав у нерезидента компанії «Giller Automobile» (Німеччина) вживаний транспортний засіб - сідельний тягач, марки «Volvo», моделі «FH», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Відповідно до рахунку-фактури від 03.01.2020 №2020-003 транспортний засіб - сідельний тягач придбано за ціною 9 100 євро.

ОСОБА_1 03.02.2020 придбав у нерезидента компанії «Giller Automobile» (Німеччина) вживаний напівпричіп, марки «Schmitz», моделі «SCS», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до рахунку-фактури від 03.02.2020 №015-2020 напівпричіп придбано за ціною 5 000 євро.

Декларантом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби подано електронні митні декларації від 19.02.2020 №UA209180/2020/014219 для здійснення митного оформлення транспортного засобу - сідельного тягача та від 19.02.2020 №UA209180/2020/015079 для здійснення митного оформлення напівпричепу.

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість транспортного засобу - сідельного тягача за ціною договору, а саме 9 100 євро та митну вартість напівпричепу також за ціною договору, а саме 5 000 євро.

Для проведення митного оформлення сідельного тягача та на підтвердження ціни товару декларантом надано такі документи: рахунок від 03.01.2020 №2020-003; експортну декларацію від 18.02.2020 №MRN20DE028; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209040/2020/012914; додатковий аркуш до акта про проведення митного огляду товарів №UA209040/2020/012914; паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_3 ; закордонний паспорт серія та номер НОМЕР_4 .

Для проведення митного оформлення напівпричепу та на підтвердження ціни товару декларантом надано такі документи: рахунок від 03.02.2020 №015-2020; експортну декларацію від 18.02.2020 №MRN20DE86E9; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209040/2020/012913; додатковий аркуш до акта про проведення митного огляду товарів №UA209040/2020/012913; паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_3 ; закордонний паспорт серія та номер НОМЕР_4 .

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості напівпричепу відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020, відповідно до якого митну вартість імпортованого напівпричепу за резервним методом визначено у розмірі 6 300 євро.

У рішенні про коригування митної вартості товарів від №UA209000/2020/700033/2 02.03.2020 причинами прийняття рішення вказано те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ. У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України. У зв`язку з неможливістю застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу ТЗ на інтернет сторінці (сайті) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » наявна інформація щодо найдешевшої пропозиції до продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, за ціною 6 300 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість - 6 300 євро.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості транспортного засобу - сідельного тягача відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020, відповідно до якого митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом визначено у розмірі 12 990 євро.

У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020 причинами прийняття рішення вказано те, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій - третій статті 53 Митного кодексу України (відсутні касові або товарні чеки, банківські платіжні документи). У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавались (частина перша статті 368 Митного кодексу України), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу ТЗ на Інтернет сторінці (сайті) «ІНФОРМАЦІЯ_2» Наявна інформація щодо найдешевшої пропозиції до продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, за ціною 12 990 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість - 12 990 євро.

Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 02.03.2020 №UA209000/2020/700033/2 та №UA209000/2020/700034/2, позивач звернувся з даним позовом в суд.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері визначення митної вартості товару при митному оформленні, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України).

Відповідно до статей 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною третьої статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, пунктом 2 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Саме така правова позиція в подібних правовідносинах сформована Верховним Судом в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 зазначив, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами.

Посилання відповідача на спрацювання системи управління ризиками, як на підставу для витребування додаткових доказів, судом не враховуються, адже митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього - у разі виявлення підстав - може витребувати у декларанта додаткові документи, зазначивши при цьому ці виявлені підстави та обставини, які ці документи повинні підтвердити.

Посилання відповідача на те, що зазначена в поданих позивачем рахунках від 03.01.2020 №2020-003 (транспортний засіб - сідельний тягач) та від 03.02.2020 №015-2020 (напівпричіп) сума не була підтверджена є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Вказані докази підтверджують достовірність заявленої позивачем у митній декларації митної вартості сідельного тягача і напівпричіпа та обраного методу її визначення.

При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів того, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів за резервним методом враховано стан транспортного засобу - сідельний тягач (пошкодження сідельного тягача, які зазначені в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу), а саме: подряпини лакофарбового покриття; забруднено салон.

Слід зазначити, що в Галицької митниці була реальна можливість перевірити задекларовану вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки рахунки від 03.01.2020 №2020-003 (транспортний засіб - сідельний тягач) та від 03.02.2020 №015-2020 (напівпричіп) містять відомості про юридичну особу продавця, її адресу та номер телефону, однак відповідачем не вживалися заходи щодо уточнення дійсної вартості імпортованих товарів.

Щодо тверджень відповідача, що вартість імпортованого позивачем транспортного засобу не підтверджена документально, тому використана інформація з мережі Інтернет щодо вартості аналогічного транспортного засобу - сідельного тягача 12 990 євро та аналогічного напівпричепу 6 300 євро, то такі, на переконання суду, є безпідставним та такими, що не ґрунтуються на жодному з методів визначення митної вартості.

Згідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а та від 02.04.2019 у справі №809/784/16, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Стосовно доводів відповідача, що в експортних декларація в графах 46 зазначено вартість транспортного засобу - сідельного тягача 9 300 євро та вартість напівпричепу 5 250 євро, а декларантом задекларовано 9 100 євро та 5 000 євро відповідно, суд зазначає, що зазначена у експортних деклараціях №MRN20DE86E9 вартість транспортного засобу - сідельного тягача 9 300 євро та №MRN20DE28 вартість напівпричепу 5 250 євро є статистичною вартістю товарів із врахуванням витрат експортера на митне оформлене товару.

Позивач не поніс витрат на транспортування, оскільки імпортований транспортний засіб - сідельний тягач та напівпричіп, переміщувався власним приводом, що підтверджується інформацією відображеною у експортній та митній деклараціях, зокрема у митній декларації від 19.02.2020 №UA209180/2020/015079 у графі 18 (ідентифікація і країна реєстрації транспортного засобу при відправленні/прибутті) та у графі 19 (ідентифікація і країна реєстрації активного транспортного засобу на кордоні) зазначено номерний знак країни походження (Німеччина) транспортного засобу - сідельного тягача.

Наведене дозволяє дійти висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості транспортних засобів, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування відповідачем митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу - сідельного тягача та напівпричепу та протиправність прийнятих рішень.

Судом враховано правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17 щодо аналогічних правовідносинах.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач вказаного обов`язку не виконав, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази правомірності прийняття Галицькою митницею рішень про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020 та №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку рішенням відповідача, які зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020 та №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020 не відповідають визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача при його прийнятті та порушують право позивача на митне оформлення транспортного засобу - сідельного тягача та напівпричепу у заявлених ним митних вартостях, тому їх слід визнати незаконними та скасувати, задовольнивши позов повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1 681 грн 60 к., сплаченого за квитанціями №24531 від 21.07.2020 та №24520 від 21.07.2020.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) про визнання протиправними і скасування рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020.

Визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020.

Стягнути з Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 1 681 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 к. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2020 року.

Суддя О.П. Хома