Справа № 140/9796/20
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/9796/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною і скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі позивач, Військова частина НОМЕР_1 , боржник) звернувся із адміністративним позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач, Перший відділ ДВС у місті Луцьку, орган виконавчої служби), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , стягувач) про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження №61369075 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження»; зобов`язання прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження №61369075 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 3акону України «Про виконавче провадження»; визнання протиправною і скасування постанови від 15 червня 2020 року ВП №61369075 про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року по справі №140/2006/19, Волинським окружним адміністративним судом 26 грудня 2019 року видано виконавчий лист №1368, яким відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 19 січня 2018 року по 21 листопада 2019 року.

Головним державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старенько В.А. 25 лютого 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61369075, якою зобов`язано позивача виконати вказане рішення суду протягом 10 робочих днів та отримано останнім 02 березня 2020 року (арк. спр. 10).

Військова частина НОМЕР_1 платіжними дорученнями від 11 березня 2020 року №584, №585 та №586 здійснила перерахування коштів ОСОБА_1 , про що повідомила державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), тобто на їх думку, в строк, який був наданий державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2020 року.

Однак, 15 червня 2020 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 18892,00 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 00 копійок).

З такими діями відповідача Військова частина НОМЕР_1 не погоджується, вважає їх протиправними, посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві та просить суд скасувати постанову від 15 червня 2020 року про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 22-23).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за даним адміністративним позовом (арк. спр. 30-31).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ КАС України та призначено судове засідання на 09:30 год. 09 вересня 2020 року, про що учасників справи належно повідомлено (арк. спр 37-42).

У судове засідання 09 вересня 2020 року учасники справи не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (арк. спр. 38-42).

Представник позивача 09 вересня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Додатково зазначає, що постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі №140/2006/19 скасовано (арк.. спр. 45).

На адресу суду 08 вересня 2020 року надійшов лист від державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про розгляд справи без його участі. У вирішенні спору покладається на розсуд суду (арк. спр. 43).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог, а також будь яких інших заяв чи клопотань до суду не подав, про причини такого неподання та неприбуття до суду не повідомив.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про причини такого неподання суду не повідомив, тому неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Частиною четвертою статті 229 КАС України, передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини другої статті 379 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду, тому розгляд справи проводиться в письмовому провадженні на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи та виконавчого провадження №61369075.

Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року по справі №140/2006/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) , зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 19 січня 2018 року по 21 листопада 2019 року (http://reestr.court.gov.ua/Review/85901442).

На підставі вищезазначеного рішення Волинський окружний адміністративний суд 26 грудня 2020 року видав виконавчий лист №1368.

В подальшому за заявою представника стягувача, державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старенько В.А. 25 лютого 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61369075, якою зобов`язано позивача виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, яка отримана останнім 02 березня 2020 року (арк. спр 10-11).

Позивач 11 березня 2020 року платіжними дорученнями №584, №585 та №586 здійснив перерахування коштів ОСОБА_1 , про що повідомив державного виконавця Першого відділу ДВС міста Луцьк.

Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старенько В.А. виніс постанову від 15 червня 2020 року по стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з боржника - Військової частини НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 18892,00 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 00 копійок) (арк. спр. 13).

Постанова про стягнення виконавчого збору від 15 червня 2020 року отримана позивачем 22 червня 2020 року (арк. спр. 12).

Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України не погоджується з постановою державного виконавця, оскільки уважає, що виконав рішення суду в повному обсязі, про що повідомив виконавчу службу та надав докази такого виконання, тому підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 15 червня 2020 року не було.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковими до виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон).

Відповідно до статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону, визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з пунктом 5 статті 26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону, що регулює питання виконавчого збору суд зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статтею 40 Закону, коли постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справа №802/848/18-а, від 24 жовтня 2019 року по справі № 580/1328/19.

Як установлено судом, державним виконавецем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старенько В.А. 25 лютого 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61369075, в якій питання стягнення виконавчого збору не вирішувалось (арк. спр. 11).

У матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження №61369075, відсутня постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, як це передбачено частиною третьою статті 40 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується письмовими доказами постанова про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем 02 березня 2020 року та надано строк на виконання 10 календарних днів. На протязі цього строку, 11 березня 2020 року, позивач подав докази відповідачу про виконання рішення суду, тобто у термін визначений частиною шостою статті 26 Закону.

На думку суду, після закінчення строку, який був наданий боржнику для добровільного виконання виконавчого листа №1368 від 26 грудня 2019 року, державний виконавець повинен був закінчити виконавче провадження, однак цього не зробив.

Натомість, 15 червня 2020 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору, чим порушив частину третю статті 40 Закону. Це означає, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 15 червня 2020 року винесена передчасно, з порушенням процесуальних норм, визначених Законом України «Про виконавче провадження», тому підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження №61369075 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону та зобов`язання прийняти таке рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 5, 9 частини першої статті 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункту 5 вказаної статті) ) та фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункту 9 вказаної статті).

Частиною другою статті 39 Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 40 Закону 1404-VIII. Зокрема, згідно частини першої статті 40 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В матеріалах виконавчого провадження №61369075, наданих суду міститься платіжне доручення від 11 березня 2020 року №586, що є однією із підстав для закінчення виконавчого провадження та наявний лист ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 11 червня 2020 року, до якого додано постанову Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі №140/2006/19, якою скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року, на підставі якої був виданий виконавчий лист №1368 від 26 грудня 2019 року та відкрито виконавче провадження №6136907, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 Закону 1404-VIII є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідач не вчинив дій щодо закриття виконавчого провадження тим самим допустив протиправну бездіяльність.

За наведених вище обставин, суд вважає, що відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не спростовано доводи адміністративного позову, не доведено правомірності прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору, а відтак суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Позовна вимога про зобов`язання прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження №61369075 не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи законодавчої та виконавчої влади, діє на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи та не повинен виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням зазначеного, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов переконання про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження №61369075, визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору від 15 червня 2020 року №61369075. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач сплатив судовий збір у сумі 4204,00 гривні (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок) згідно з платіжним дорученням №2727 від 20 серпня 2020 року (арк.спр.28).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 3153,00 гривень (три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 копійок) у відповідності до задоволених вимог.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-а, ідентифікаційний код юридичної особи 35041461), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною і скасування постанови, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження №61369075.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору від 15 червня 2020 року №61369075 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 3153,00 гривень ( три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 09 вересня 2020 року