Справа № 160/3201/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року Справа № 160/3201/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов (від 20.03.2020 року) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнень позивачка просила:
- визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2019 року №127-РС та від 04.02.2020 року №40, визнати протиправним звільнення;
- визнати та встановити контракт про проходження військової служби від 13.04.2017 року припиненим 30.11.2018 року;
- визнати невірним формулювання причин звільнення згідно із підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто за сімейними обставинами та з інших поважних причин, як військовослужбовець-жінка, що має дитину до 18 років та не виявила бажання проходити військову службу в особливий період невірними та змінити формулювання підстав звільнення із підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підпункт «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та дату звільнення змінити на дату фактичного виконання рішення суду;
- зобов`язати відповідача звільнити з військової служби та видати відповідною датою наказ про звільнення позивачки на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
- зобов`язати відповідача звільнити її з військової служби та видати датою виконання рішення наказ про звільнення позивачки на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
- зобов`язати відповідача у зв`язку зі зміною формулювання підстав та дати звільнення, внести відповідні записи у трудову книжку, військовий квиток та усі інші документи, що розроблялись на підставі наказів відповідача від 28.12.2019 року №127-РС та від 04.02.2020 року №40, видати довідку про доходи за 12 місяців, службову характеристику на день звільнення та припис для постановки на військовий облік за місцем її реєстрації.
Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, якій присвоєно єдиний унікальний номер - № 160/3201/20. Тією ж ухвалою суду від відповідача витребувані додаткові докази.
Після відкриття провадження у справі, відповідач звернув увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду. Для з`ясування наведених обставин, судом вчинялися відповідні процесуальні дії та ухвалою суду від 05.06.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду, а також продовжено розгляд справи.
Крім того, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов окремий позов (від 15.04.2020 року) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивачка просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.01.2020 року № 86 «Про результати службового розслідування»;
- визнати протиправною та скасувати адміністративний протокол про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 172 КУпАП;
- визнати протиправним позбавлення ОСОБА_1 грошової премії у розмірі 100% за грудень 2019 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку премію у розмірі 5000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, якій присвоєно єдиний унікальний номер - № 160/4230/20.
З`ясувавши, що позовні вимоги позивачки звернені до одного й того самого відповідача, пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.04.2020 року об`єднано до спільного розгляду і вирішення адміністративні справи № 160/3201/20 та 160/4230/20 за позовними заявами ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії. Присвоєно об`єднаним справам загальний № 160/3201/20.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у заявах по суті позивачка зазначила, що після укладення контракту зі ЗСУ, ОСОБА_1 несла службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти. У зв`язку проведення у військовій частині НОМЕР_1 організаційно-штатних заходів, унаслідок яких відбулось скорочення посад військовослужбовців, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313 позивачку переміщено з посади лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти на посаду начальника бібліотеки клуба. Вказаний наказ став предметом судового розгляду у адміністративній справі № 160/3124/19 та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року (набрало законної сили 01.11.2019 року), серед іншого, його визнано протиправним та скасовано. За позицією позивачки, ухвалення вказаного судового акту повинно було спонукати відповідача до поновлення її на посаді, з якої було увільнено, тобто на посаді лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти, але з урахуванням того, що після проведення організаційно-штатних заходів (30.09.2018 року) така посада у військовій частині відсутня, відповідач повинен був зарахувати її до розпорядження відповідного командира згідно із підпунктом 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008). Посилаючись на приписи пункту 117 Положення № 1153/2008, якими регламентовано граничні строки перебування у розпорядженні відповідних командирів (2 місяці) позивачка вказує, що такий термін сплинув 30.11.2018 року, а тому, зважаючи, що від відповідача жодних пропозицій щодо призначення на рівнозначну посаду не надходило, останній не мав альтернативного варіанту поведінки як звільнити її на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Проте, як зазначає позивачка, військова частина добровільно рішення суду не виконала, на її багаточисленні вимоги про звільнення із військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів жодних вмотивованих відповідей відповідач не надав, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися із рапортом про звільнення із військової служби із інших підстав (підпункт «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто за сімейними обставинами та з інших поважних причин, як військовослужбовець-жінка, що має дитину до 18 років та не виявила бажання проходити військову службу в особливий період). Втім, таке формулювання звільнення позивачка вважає невірним, у зв`язку з чим і звернулася до суду із цим позовом. При цьому, позивачка також вказала, що військовою частиною безпідставно проведено стосовної неї службове розслідування, а також притягнуто до адміністративної відповідальності та позбавлено премії за грудень 2019 року. З підстав викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов (и) не визнав та заперечуючи проти його (їх) задоволення вказав, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог законодавства України, зокрема: за ініціативою позивачки, яка звернулася до військової частини із рапортом про звільнення зі служби на підставі підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що 13.04.2011 року 173 Територіальним центром комплектування (м. Дніпро) позивачку призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України та направлено для проходження фахової підготовки до 2 Окремого навчального центру спеціалізованого зв`язку (м. Миколаїв) за військово-обліковою спеціальністю ВОС-909 за найменуванням «Електронна апаратура кодування та спеціального зв`язку», де вона проходила навчання в період з 13.04.2011 року по 16.09.2011 року.
06 жовтня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 110 позивачку зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти (тарифний розряд 6).
Однак, 30.09.2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 313 ОСОБА_1 переміщено на посаду начальника бібліотеки клубу (тарифний розряд 5), у зв`язку зі скороченням посад військовослужбовців.
Вказані обставини також підтверджені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме: рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року у справі № 160/3124/19, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 144 від 17.01.2020 року, скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2018 року № 313 та наказано нарахувати ОСОБА_1 за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 20 від 17.01.2020 року, ОСОБА_1 , лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Судом також встановлено, що 24.12.2019 року позивачка звернулася до відповідача із рапортом про звільнення із військової служби із інших підстав (підпункт «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто за сімейними обставинами та з інших поважних причин, як військовослужбовець-жінка, що має дитину до 18 років та не виявила бажання проходити військову службу в особливий період) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 127-РС від 28.12.2019 року ОСОБА_1 звільнена з військової служби у запас.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 40 від 04.02.2020 року ОСОБА_1 з 04.02.2020 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів грошового забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Нікопольського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.
Утім, таке формулювання звільнення як і самі накази № 127-РС від 28.12.2019 року та № 40 від 04.02.2020 року позивачка вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню. При цьому, зазначає, що була вимушена звернутися до відповідача із рапортом про звільнення на підставі підпункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки останній фактично ухилявся від добровільного виконання рішення суду та здійснював перешкоди у реалізації конституційного права на освіту.
Так, однією із головних підстав позову є посилання позивачки на приписи Положення № 1153/2008, яким визначено можливі варіанти поведінки у разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади унаслідок скорочення штатів (пункт 118 Положення), а також регламентовано строки перебування військовослужбовця, що зараховані у розпорядженні відповідних командирів (п.117). На думку позивачки, після проведення організаційно-штатних заходів (30.09.2018 року) відповідач повинен був зарахувати її до розпорядження відповідного командира, враховуючи, що посада лаборанта приймально-сортувального відділення медичної роти у військовій частині відсутня, а тому після спливу визначеного строку (2 місяці), зважаючи, що від відповідача жодних пропозицій щодо призначення на рівнозначну посаду не надходило, останній не мав альтернативного варіанту поведінки як звільнити її на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідач же у відзиві на позовну заяву повідомив суду, що позивачку зараховано до розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 20 від 17.01.2020 року, одразу після отримання судового рішення - на початку 2020 року.
При вирішені спору суд виходить із того, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, проходженням військової служби у Збройних Силах України здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) та Положення № 1153/2008.
Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Пунктом 82 Положення № 1153/2008 визначено, що призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду
Відповідно до п. 95 Положення № 1153/2008, військовослужбовець, який був призначений на нижчу посаду у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у подальшому призначається на посаду, що є рівнозначною або, за умови перебування у резерві, вищою за посаду, яку військовослужбовець заміщував до переміщення, без додержання принципу послідовності та без урахування строку перебування на посаді, на яку він був призначений у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Пунктом 118 Положення № 1153/2008 передбачено, що під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.
У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь); зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення; звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п`ятим пункту 112 цього Положення).
Відповідно до пункту 116 цього Положення, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема: розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1-6, 7-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають.
Згідно із пункту 117 Положення № 1153/2008, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 8-10 пункту 116 цього Положення.
Стаття 26 Закону 2232-XII визначає порядок і підстави звільнення з військової служби, зокрема, відповідно до пункту 4 наведеної статті, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у тому числі, у мирний час - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Як слідує із змісту наказу командира частини №144 від 17.01.2020 року «Про внесення змін до наказу командира частини», мова оригіналу: «на адресу військової частини надійшло рішення суду від 15.08.2019 року у справі №160/3124/19 за вх.№97 від 15.01.2020 року, в якому було вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.20 1 8 року №313; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів; в іншій частині позовних вимог - відмовити, яке набрало законної сили 01.11.2019 року.»
При цьому, відповідач вказує, що виразив не згоду з ухваленим рішенням та оскаржив його, спочатку у апеляційному, а потім у касаційному порядку, однак, все одно вирішив скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №313 від 30.09.2018 року, який був предметом судового розгляду у справі №160/3124/19, а також нарахувати та виплатити позивачеві різницю за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді за період з 30.09.2018 року по 15.08.2019 року з урахуванням обов`язкових податків і зборів.
Відповідно ж до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №20 від 17.01.2020 року, позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки посада «лаборант приймально-оперативного відділення медичної роти» вже не існувала у військовій частині НОМЕР_1 .
При цьому, суд критично оцінює посилання позивачки на ту обставину, що відповідач повинен був зарахувати її до розпорядження командира ще 30.08.2018 р. (дата проведення проведення організаційно-штатних заходів у в/ч), ураховуючи, що такі зобов`язання рішення суду від 15.08.2019 року у справі №160/3124/19 не містило
Так, дійсно, позивач має рацію зазначаю про те, що Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентовано граничні строки перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідного командира, що становить 2 місяці.
Водночас, до закінчення такого строку перебування у розпорядженні відповідного командира та навіть, до моменту такого зарахування, на адресу командування частини надійшов рапорт від позивачки про необхідність припинення контракту та звільнення під час дії особливого періоду на підставі підпункту «г» пункту 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком д018 років)
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №40 від 04.02.2020 року позивачку звільнено з 04.02.2020 року з військової служби у запас та виключено із списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення.
За викладених підстав, у суду відсутні підстави стверджувати, що приймаючи оскаржені накази відповідач діяв не у спосіб передбачений законодавством України, враховуючи, що звільнення позивачки відбулось за її ініціативою, до закінчення граничного строку перебування у розпорядженні відповідного командира.
Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність оскаржених наказів відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Ураховуючи, що інші вимоги, такі як: визнати протиправним звільнення; визнати та встановити контракт про проходження військової служби від 13.04.2017 року припиненим 30.11.2018 року; визнати невірним формулювання причин звільнення; зобов`язати відповідача у зв`язку зі зміною формулювання підстав та дати звільнення, внести відповідні записи у трудову книжку, військовий квиток та усі інші документи, що розроблялись на підставі наказів відповідача від 28.12.2019 року №127-РС та від 04.02.2020 року №40, є похідними від вимог про визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 28.12.2019 року №127-РС та від 04.02.2020 року №40, в їх задоволенні слід також відмовити.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 11.01.2020 року № 86 «Про результати службового розслідування»; протоколу про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 172 КУпАП, суд зазначає, що у цій частині позивачем обрано неналежний спосіб захисту, ураховуючи, що такий наказ та протокол не створюють жодних правових наслідків позивачки, а тому не можуть бути предметом спору у адміністративній справі. Відповідно, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід також відмовити.
Крім того, задоволенню також не підлягають вимоги про визнання протиправним позбавлення ОСОБА_1 грошової премії у розмірі 100% за грудень 2019 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку премію у розмірі 5000 грн, ураховуючи, що визначення розміру премії є виключною компетенцією командира відповідної військової частини, та суд не вправі втручатися у його дискреційні повноваження.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна