Справа № 369/7810/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 369/7810/19 Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року про повернення заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови відновити щомісячні пенсійні виплати у розмірі 8 мінімальних пенсій + 75 % додаткової пенсії згідно постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року у справі № 2а-16656/08;

- встановити судовий контроль та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надати звіт про виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року у справі № 2а-16656/08 у місячний термін з дня набрання рішення законної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року вказану заяву було повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, скаржник вказує на те, що звернувся до суду із заявою невідкладно після отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05 лютого 2020 року № 136-652/К-02/8-1000/20. Також заявник зазначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2008 року у справі № 2а-16656/08, Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька було зобов`язано здійснити з 01 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю, відповідно до ч. 4 ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01 квітня 2008 року.

Зазначене рішення суду виконувалось Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька до листопада 2011 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року у справі № 369/13076/17, яке набрало законної сили, зокрема, зобов`язано Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відновити щомісячні виплати пенсії позивачу в розмірах, встановлених постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, в якій просив поновити виплату пенсії відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, листом від 05 лютого 2020 року № 136-652/К-02/8-1000/20, повідомило заявника про те, що з 01 листопада 2011 року виплата йому пенсії проводиться у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету» від 06 липня 2011 року №745 та постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210. Також у листі наведений розрахунок суми пенсії, яка виплачується заявнику.

Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нарахування пенсійних виплат без урахування постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року у справі № 2а-16656/08, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними таких дій та про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного судового рішення.

Приймаючи рішення про повернення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не виконано вимоги п.п. 8, 9 ч. 2 КАС України, а саме - не надано інформації про хід виконавчого провадження та не додано документ про сплату судового збору, а клопотання про звільнення від його сплати не обґрунтоване належним чином.

Крім того суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач пропустив десятиденний строк подачі заяви, встановлений ч. 4 ст. 383 КАС України, оскільки відповідь на своє звернення від Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області отримав 05 лютого 2020 року, в той час як із заявою в порядку КАС України звернувся до суду 23 лютого 2020 року, що вбачається з відбитку штемпеля підприємства поштового зв`язку.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Вирішуючи питання про дотримання зазначеного строку, суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи.

Так, суд зазначив, що відповідь на своє звернення заявник отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області 05 лютого 2020 року.

Відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо нарахування і виплати пенсії дійсно була надана листом від 05 лютого 2020 року № 136-652/К-02/8-1000/20. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази вручення такого листа заявнику саме 05 лютого 2020 року, тобто у день його складення.

Натомість ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, зазначив, що отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 05 лютого 2020 року № 136-652/К-02/8-1000/20 у відділенні поштового зв`язку 24 лютого 2020 року. Письмові докази, які б підтверджували, що зазначений лист був вручений позивачу раніше ніж 24 лютого 2020 року в матеріалах справи відсутні.

Також суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідну заяву ОСОБА_1 направив до суду 23 лютого 2020 року.

Дослідивши заяву ОСОБА_2 , яка була предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів встановила, що вона підписана заявником 26 лютого 2020 року та направлена до суду засобами поштового зв`язку 28 лютого 2020 року.

Враховуючи, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 05 лютого 2020 року № 136-652/К-02/8-1000/20 про відмову в здійсненні перерахунку пенсії позивач отримав 24 лютого 2020 року, а із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення звернувся 28 лютого 2020 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що десятиденний строк, установлений ч. 4 ст. 383 КАС України, був дотриманий заявником.

Вимоги до форми та змісту заяви, передбаченої ч. 1 ст. 383 КАС України, визначені у ч. 2 ст. 383 КАС України.

За змістом п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначається інформація про хід виконавчого провадження та до неї додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви.

Заява ОСОБА_2 від 26 лютого 2020 року дійсно не містить інформації про хід виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року у справі № 2а-16656/08. Разом з тим, у матеріалах справи також відсутні відомості про отримання заявником виконавчого листа. За відсутності відомостей про те, що зазначене судове рішення було пред`явлене до виконання і виконувалося відповідачем до листопада 2011 року саме у примусового порядку, посилання на ненадання інформації про хід виконавчого провадження як на підставу для повернення заяви, колегія суддів вважає проявом надмірного формалізму.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 826/9584/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду заяви ОСОБА_2 та перевірки її змісту вимогам п. 8 ч. 2 ст. 383 КАС України, суд першої інстанції застосував саме надмірний формалізм, який заважає практичному та ефективному доступу до суду.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на недотримання заявником вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.п. 8, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом із заявою від 26 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав довідку до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 432612 від 06 жовтня 2014 року, яка підтверджує встановлення йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та посвідчення серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2004 року, згідно з яким позивач віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, заявник належними доказами підтвердив наявність пільг щодо сплати судового збору, у зв`язку з чим доводи суду про невиконання вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України є необґрунтованими.

Також судом першої інстанції не було враховано, що заява ОСОБА_2 містила вимогу про встановлення судового контролю та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надати звіт про виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року у справі № 2а-16656/08 у місячний термін з дня набрання рішення законної сили, яка підлягає розгляду і вирішенню за правилами, що встановлені ст. 382 КАС України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду від 06 квітня 2020 року не відповідає вимогам процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Колегія суддів враховує, що звертаючись до суду із апеляційною скаргою, скаржник просив прийняти нове рішення про задоволення його заяви.

Разом з тим, повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу, що перешкоджає розгляду справи, визначені у ст. 312 КАС України.

У відповідності до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі про повернення заяви, є підставами для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року про повернення заяви - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку