Справа № 160/12454/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкових вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені станом на суму 362'105грн. 43коп. Зазначає, що ним було виявлено помилкове відображення в звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018р. загальну суму, на яку нараховується єдиний внесок. Після виявлення помилки позивач звернувся до податкового органу для перевірки та зменшення даної суми. Після проведеної перевірки відповідачем самостійно, на власний розсуд було визначено максимальний розмір мінімальної заробітної плати, в зв`язку із чим до сплати визначено максимальну суму єдиного внеску, замість мінімального, про що зазначав позивач під час перевірки. Позивач зазначає, що в податкового органу відсутнє право для самостійного визначення даної суми, він наділений повноваженням щодо контролю за мінімальним та максимальним розміром мінімальної заробітної плати на яку нараховується єдиний внесок.
Ухвалою суду від 16.12.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач надав до суду відзив, у якому просив у задоволенні позовної заяви відмовити посилаючись на те, що згідно ч.5 ст.5 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, при розгляді справи суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перебуває на обліку в Правобережному управлінні Новокодацької ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 08.01.2008 року.
Впродовж 2018 року 2018 податкового року позивач був зареєстрований на спрощеній системі оподаткування 2-ої групи та платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
За 2018 рік Позивачем в рахунок сплати самостійно визначеної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування було сплачено:
15.02.2018 року 819,06 грн.;
15.03.2018 року 819,06 грн.;
15.04.2018 року 819,06 грн.;
15.05.2018 року 819,06 грн.;
15.06.2018 року 819,06 грн.;
15.07.2018 року 819,06 грн.;
15.08.2018 року 819,06 грн.;
15.09.2018 року 819,06 грн.;
15.10.2018 року 819,06 грн.;
15.11.2018 року 819,06 грн.;
15.12.2018 року 819,06 грн.;
15.01.2019 року 819,06 грн.
Загальна сума сплаченого Позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік становить 9'828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 72 коп.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI. Виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.
Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, Законом №2464-VI визначено виключне право платника самостійно визначати суму єдиного внеску.
Частиною 1 розділу V Порядку №345 визначено, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку.
В даному випадку, позивачем було виявлено помилку після закінчення даного строку, що позбавляє права позивача на виправлення помилки згідно Порядку №345.
Разом із тим, п.16 Порядку №345 передбачено, що ФО - підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яким за результатами проведеної перевірки збільшено або зменшено зобов`язання, формують і подають до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку протягом одного календарного місяця після здійснення відповідних розрахунків. Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку формується і подається до органів доходів і зборів на підставі акта перевірки страхувальника (обов`язковим є зазначення номера і дати акта) і містить суми, на які збільшено або зменшено зобов`язання (у такому разі допускається внесення від`ємного значення).
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 457/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, «Меллахер та інші проти Австрії» від 19 грудня 1998 року , визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи. При цьому, у змісті рішення у справі «ОСОБА_4 Девелопмент Лтд» та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
В даному випадку, при оформленні та поданні Відповідачу звіту за формою № 5, Позивачем, зокрема були допущені арифметичні та методологічні помилки у таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які полягали у тому, що у цій таблиці у графі № 3 «Самостійно визначена сума доходу» Позивачем помилково було зазначено загальну суму (Доходу від підприємницької діяльності замість «Самостійно визначеної суми доходу» для нарахування єдиного внеску.
Крім того, у графі 4 цієї таблиці також була зроблена помилка у визначенні суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок. Замість неї Позивачем було помилково вказано максимальну | величину суми доходу за нормами Закону, на яку нараховується єдиний внесок, а не суму, яку насправді Позивач самостійно вже визначив та сплатив з неї єдиний внесок, що вбачається зі здійснених ним платежів по сплаті ЄСВ у період з 15.02.18 р. по 15.01.19 р.
Водночас, графа 6 «Сума нарахованого єдиного внеску» розраховується, як помноження показника графи 4 на показник графи 5. Таким чином, при наявності помилок у графа 4 або у графі 5, графа 6 - є також помилковою.
Така методологічна помилка Позивача призвела до значного завищення суми нарахованого єдиного внеску на суму 122'744грн. 38коп. у вищевказаному Звіті; оскільки замість суми 132'573грн. 10коп. у підсумку цієї таблиці мала бути вказана сума у розмірі 9'828грн. 72коп.
09.07.2019 року Позивач звернувся до Відповідача з Заявою про надання йому можливості для виправлення помилки у вищевказаному Звіті, зокрема, з проханням виправити суму нарахованого єдиного внеску за 2018 рік на суму 9'828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн.72 коп.
17.07.2019 року Позивач повторно звернувся до Відповідача з Заявою про надання йому можливості виправити помилки, які були допущені ним при складанні Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб, зокрема, з метою виправлення суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік на суму у розмірі 9'828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн.72 коп.
Позивач з метою виправлення вищевказаних помилок здійснив спробу скористатися електронним кабінетом платника податків, де сформував та подав до Відповідача, як контролюючого органу виправлений Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб з правильними сумами нарахованого єдиного внеску за 2018 рік на суму 9'828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн.72 коп.
Крім того, 02.08.2019 року Позивач знову звернувся до відповідача з заявою про надання йому можливості виправити помилки, що були допущені ним у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб від 06.01.2019 року.
За таких обставин, оскільки позивач дотримався всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу щодо проведення перевірки та зменшення актом перевірки суми, яку позивач зазначив як вірну в письмових клопотаннях та заяві, надання Законом №2464-VI права виключно платника визначати суму, обмеження у внесенні відповідних коригувань та уточнення задекларованої суми в зв`язку із виявленою помилкою, позивач може вважатись таким, що набув права "правомірного очікування", яке б підлягало судовому захистові.
При проведенні перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області не було взято до уваги дані обставини, і самостійно, на власний розсуд було визначено суму, яка є максимально допустимою для сплати єдиного внеску. Посилання на те, що було взято максимальну суму згідно діючого законодавства, судом до уваги не приймається, враховуючи те, що таке право (від мінімального до максимального) надано лише платнику податків.
Дані дії відповідача суперечать вимогам Закону №2464-VI , оскільки таке право надано лише платнику, тобто позивачу. Крім того, податковий орган мав можливість зменшити суму, до якої просив в клопотанні позивач, відобразити це в акті, і дані суми були б підставою для надання відповідних змін до звіту у відповідності до Порядку №345.
Натомість, відповідач позбавив права платника на право щодо зменшення невірно відображеної суми. В матеріалах справи не містяться жодні докази того, що платник не заперечував визначення максимальної суми, натомість містяться заяви та клопотання що зменшення даної суми, які ГУ ДПС у Дніпропетровській області не були взяті до уваги.
Спірне рішення відповідача, зокрема, оспорювана вимога, прийнята необґрунтовано, оскільки відповідачем недотримано принцип пропорційності, що передбачений ст.2 КАС України, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Стосовно відображення у вимозі збільшення суми щодо внесків за 2018 рік, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується повна сплата даних сум. Так, матеріалами справи, зокрема підтверджується сплата позивачем внесків за 2018 рік 15.02.2018 р., 15.03.2018 р., 15.04.2018 р., 15.05.2018 р., 15.06.2018 р., 15.07.2018 р., 15.08.2018 р., 15.09.2018 р., 15.10.2018 р., 15.11.2018 р., 15.12.2018 р., 15.01.2019 р. Таким чином на момент винесення вимоги у позивача була відсутня заборгованість по сплаті за зазначені періоди.
Аналогічний правовий висновок сформований у постанові Верховного суду від 04.12.2018 року у справі № 818/1223/16.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 3621 грн. 06 коп., підлягає поверненню.
З огляду на те, що в матеріалах справи наявний лише договір про надання правової допомоги №11/05 від 28.11.2019 року, копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3134 від 05.09.2016 року та копія ордеру серія ДП№000049 від 06.12.2019 року, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, оскільки із зазначених документів не можливо встановити ані загальної кількості часу, який був витрачений адвокатом, ані розміру коштів, які були сплачені позивачем за надання правової допомоги.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 241-246, 250, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкових вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова