Справа № 200/440/20-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року справа №200/440/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Гайдара А.В., І.В. Казначеєва Е.Г., розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 р. (у повному обсязі складено 17 квітня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/440/20-а (головуючий І інстанції суддя Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Меламед Вадим Борисович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) 10.01.2020 звернувся до суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому просив визнати неправомірними відмову відповідача у розгляді заяви позивача про призначення виплати пенсії, викладену у відмові від 02.09.2019 року та зобов`язати відповідача розглянути відповідну заяву про призначення виплати пенсії, подану 27 грудня 2017 року та винести рішення щодо призначення виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 1-17).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі № 200/440/20-а у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 133-136).

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що при поданні заяви до пенсійного фонду позивачем було надано всі необхідні документи та виконано всі вимоги передбачені порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з судовим рішенням і заперечує проти доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 грудня 2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецькій області з особистою заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від листопада 2017 року (нотаріально посвідченою та апостильованою) (а.с. 24).

17 січня 2018 року Управління Пенсійного фонду в м. Дружківці Донецькій області надав представнику позивача відповідь № 874/03, яку він отримав 22.01.2018 року, про необхідність надання додаткових документів, а саме: заяви про призначення пенсії відповідного зразка, встановленого додатком 3 Порядку № 22-1 та документа про місце проживання у м. Дружківці (а.с.67-68).

01 квітня 2019 року представник позивача подав до Костянтинівсько-Дружківскього об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від імені ОСОБА_1 заяву про винесення рішення щодо призначення пенсії ОСОБА_1 . У вказаній заяві представник позивача просить розглянути вже подану раніше заяву про призначення пенсії та винести відповідне рішення за її особистою заявою щодо призначення пенсії з урахуванням додатково поданих документів (а.с.81-84).

Листом від 02.09.2019 року № 22296/13/14-50 Костянтинівсько-Дружківским об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області було надано відповідь на заяву представника позивача щодо подання та оформлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 , та вказано, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 805/5133/18-а за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком - відмовлено повністю. Крім того зазначено, що «позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки він не звертався до управлінням ПФУ із заявою встановленого зразка про призначення та виплату пенсії за віком відповідно до вимог ст. 44 Закону № 1058 та необхідним пакетом документів, що визначає право на даний вид пенсії, а відтак, управління не мало підстав для призначення пенсії». Також позивачу додатково було роз`яснено порядок звернення за призначенням пенсії, відповідно до норм чинного законодавства України (а.с.86-87).

Проблемою цього спору є питання правомірності відмови відповідача у розгляді заяви позивача про призначення та виплати пенсії.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як окреслив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі, громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Статтею 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV, в редакції на момент звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846).

За унормуванням пункту 1 Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі , що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації).

У пункті 2.1 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком, зокрема, документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

За правилами пунктів 2.22 - 2.23 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (п.4.2 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку № 22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку № 22-1).

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні відносини, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженого на виконання його положень Порядку № 22-1.

При цьому, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. Одночасно, орган, що призначає пенсію, може здійснювати перевірку достовірності таких документів і зазначених у них відомостей, що узгоджується з пунктом 4.2 Порядку № 22-1.

Також, за змістом абз. 1 п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Приписами статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

З листа відповідача від 02.09.2019 року № 22296/13/14-50 вбачається, що підставою для відмови у розгляді заяви позивача про призначення пенсії є не дотримання встановленого порядку звернення за призначенням пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 805/5133/18-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, зокрема, що «… Твердження позивача, що він звернувся до ПФУ із належним пакетом документів спростовуються встановленими обставинами. Так заява про призначення пенсії не встановленого зразку. Також було надано копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, від 16.04.2008 року, в якому не вказано місце проживання (реєстрації) позивача в Україні. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_1 .»

Першим апеляційним адміністративним судом в ході судового розгляду справи № 805/5133/18-а відмічалось «…Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача з заявою довільної форми від 27.12.2017 року про призначення пенсії за віком та заявою від 10 листопада 2017 року про призначення пенсії з відповідними документами. Суд зазначає, що форма заяви від 10 листопада 2017 року відповідає Додатку № 2 Порядку № 22-1, проте, не містить другий аркуш передбаченого зазначеним додатком. Також, в заяві не зазначено назву територіального органу Пенсійного фонду до якого звертався позивач.».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки він не звертався до управління ПФУ із заявою встановленого зразка про призначення та виплату пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 44 Закону № 1058-IV та необхідним пакетом документів, що визначає право на даний вид пенсії, а відтак, територіальний орган ПФУ не мав підстав для прийняття рішення про призначення чи про відмову у призначенні пенсії.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 в справі № 425/1867/16-а (№ провадження К/9901/3780/18) і в справі № 723/2676/14-а (№ провадження К/9901/1543/18), - номери в Єдиному Державному реєстрі судових рішень - 72089028 і 72065284 відповідно.

Згідно ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апелянта стосовно усунення зазначених вище недоліків подання заяви про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Позивачем не надано суду доказів подання відповідачу разом із заявою про призначення пенсії документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків позивача (далі - РНОКПП). Більше того, у самій заяві про призначення пенсії від 10.11.2017 року вказано, що РНОКПП - буде надано додатково, а згідно з карткою платника податків РНОКПП позивача - НОМЕР_1 (дата реєстрації у ДРФОПП - 19.01.2018 року).

Тобто, станом на момент подання вказаної заяви, позивач взагалі не мала РНОКПП, доказів надання відповідачу документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків позивачем, станом на момент розгляду даної справи, суду не надано.

Крім цього, не надано суду і доказів подання позивачем відповідачу паспорту громадянина України чи СРСР, посвідчення особи, виданого Державою Ізраїль або іншого документа, що засвідчує місце її проживання (реєстрації). У той же час, надана суду копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон не містить відомостей щодо місця проживання (реєстрації) позивача, натомість у заяві про призначення пенсії від 10 листопада 2017 року зазначено місце проживання позивача: АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження того, які саме оригінали чи копії документів було додано нею до заяви про призначення пенсії від 10.11.2017 року, доказів подання відповідачу паспорта громадянина України (або іншого документа, що, засвідчує місце її проживання (реєстрації), надання розписки-повідомлення до заяви згідно вимог Порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для визнання протиправною відмови відповідача у розгляді заяви позивача про призначення пенсії, викладеної в листі від 02.09.2019 року та зобов`язання розглянути заяву відсутні, оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, з надання до заяви необхідних для призначення документів, передбачених Порядком № 22-1.

Отже, вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення пенсії позивачу є передчасною.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, на яке посилається апелянт, визнано неконституційними положення Закону № 1058-1V в частині статті 49 "Припинення та поновлення виплати пенсії" та другого речення статті 51 "Виплата пенсії у разі виїзду за кордон", тобто стосуються виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулюють питання призначення пенсії. Тому вказане рішення Конституційного Суду України не може бути застосоване до спірних правовідносин з призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем доведено, що, відмовляючи у розгляді заяви позивача про призначення пенсії, він діяв правомірно.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 р. у справі № 200/440/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 9 вересня 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв