Справа № 743/1238/20
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1238/20
Провадження № 2-а/743/185/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю: секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,

учасники справи: - представник Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

МЕЛЬНИК М.М. (в режимі відеоконференції з Дніпровським

районним судом м. Києва),

- громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної

міграційноїслужби у м. Києві та Київській області

до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

7 вересня 2020 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на 6 місяців.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 р.було примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 12 вересня 2020 року включно;

- строк затримання відповідача закінчується 12 вересня 2020 р., а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, так як в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 закрито пункти пропуску через державний кордон та відсутнє регулярне авіасполучення з Республікою Узбекистан.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 8 вересня 2020 р. відкрито провадження по справі та призначено її на 8 вересня 2020 р. в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва, за участю представника позивача та перекладача та в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ, за участю відповідача.

В судовому засіданні:

- представник ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області МЕЛЬНИК М.М. позов підтримав, з підстав вказаних в ньому;

- громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 проти задоволення позову, заперечував, так як бажає самостійно покинути територію України, оригінал його паспортного документу знаходиться в ПТПІ, у нього є кошти на придбання авіаквитка через аеропорти Стамбула (Турецька Республіка) та Мінська (Республіка Білорусь).

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 р.було примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 12 вересня 2020 року включно.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що:

- особа громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікована паспортом громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 ;

- за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан", громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 перетнув Державний кордон України авіаційним сполученням, через КПП "БОРИСПІЛЬ" - 03.07.2019 р.;

- 23 серпня 2019 р., в м. Києві, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займався трудовою діяльністю на території України без документів, які дають право законно працювати в Україні;

- 23 серпня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про скорочення строку перебування на території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . з зобов`язання останнього покинути територію України у термін до 26.08.2019 року;

- 27 серпня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні;

- 27 серпня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у термін до 07.09.2019 року;

- 12 березня 2020 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП;

- рішенням уповноваженої особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 12 березня 2020 р. громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було поміщено до Чернігівського ПТПІ;

- 12 березня 2020 р. громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

Судом встановлено, що Чернігівське ПТПІ, листом від 13.03.2020 р. № 09-02/467, направляло на адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області заяву громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.03.2020 р. про сприяння в поверненні на Батьківщину та про придбання авіаквитків за власний кошт.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Ст. 16 вказаного Закону передбачає, що паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Узбекистан про умови взаємних поїздок громадян, яка набрала чинності з 27.02.2002 р. передбачено, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і прописки (реєстрації), що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди (ст. 1), у випадку втрати документа, зазначеного у Додатку до цієї Угоди, громадянином держави однієї Сторони на території держави іншої Сторони, компетентні органи країни перебування видають йому довідку, що підтверджує заяву про втрату документа, з метою отримання дійсного документа для повернення в державу свого громадянства (ст. 3). При цьому, перелік документів, які видаються громадянам Республіки Узбекистан, визначений в Угоді наступним чином:

?паспорт громадянина Республіки Узбекистан;

?дипломатичний паспорт;

?льотне посвідчення члена екіпажу повітряного судна (за наявності запису в польотному завданні);

?свідоцтво на повернення в Республіку Узбекистан (тільки для повернення в Республіку Узбекистан);

?свідоцтво про народження для дітей до 16 років (тільки в супроводі законних представників).

П.1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) передбачає, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Таким чином, наявність у громадянина Республіки Узбекистан чинного паспорту громадянина Республіки Узбекистан, по-перше, виключає вжиття міграційними органами України заходів щодо його ідентифікації та документування, а по-друге, є підставою, що дає право виїзду з України.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців (ч. 4).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності АЛЬТЕРНАТИВНИХ УМОВ, за яких неможливо, як ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, так і забезпечити примусове видворення, так і реадмісію особи, якими є: 1) або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, 2) або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. При цьому, наявність хоча б однієї з УМОВ надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців). Інших умов за яких неможливо примусового видворити іноземця законодавство не містить.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року у справі №743/1263/17 та від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2020 р. у справі № 743/698/20 та від 19 серпня 2020 р. у справі № 743/921/20.

Оцінка суду.

Оцінивши докази по справі та чинне правове регулювання спірних відносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та для продовження строку затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи:

- по-перше, з того, що особа громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікована паспортом громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 , який дає право виїзду з України;

- по-друге, з того, що безпідставним є посилання міграційного органу на карантинні обмеження та закриття державного кордону на час пандемії коронавірусу, так як це не є підставою для продовження строку затримання іноземця, адже не відносяться до умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення іноземця, передбачених приписами ч. 13 ст. 289 КАС України, які є вичерпними;

- по-третє, з того, що продовження строку затримання відповідача, без належних та вичерпних на те підстав, не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже, покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання - відмовити

Рішення суду може бути оскаржена до ШОСТОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків

Текст рішення виготовлено та

підписано 8 вересня 2020 року.