Справа № 620/2039/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року Чернігів Справа № 620/2039/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі по тексту - також відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) про визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання відновити пенсію за віком, а також зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії за віком з 01.12.2017.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є пенсіонером за віком та з 06.06.2016 взята на обік як внутрішньо переміщена особа. З 19.07.2016 позивач отримувала пенсію за віком. Однак з 01.12.2017 виплата пенсії відповідачем була призупинена з підстав відсутності за місцем проживання як ВПО. Дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивач вважає протиправними, оскільки цим порушуються її конституційні права, а тому вважає, що відповідач повинен відновити виплату пенсії з моменту припинення, а також сплатити всю суму заборгованості за вказаний період, оскільки пенсія є єдиним джерелом існування позивача та її власністю.

Відповідач на адресу суду в установлені строки направив відзив, у якому позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити повністю, оскільки виплата пенсії позивачу оскільки виплата пенсії позивачу була припинена на підставі рішення Комісії по призначення усіх видів державної соціальної допомоги від 10.11.2017 № 45 про припинення Позивачу соціальних виплат за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до п.п. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 8 червня 2016 № 365, на підставі подання управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради (№ 1233 від 08.11.2017), аку обстеження та інших поданих матеріалів. За відсутності рішення Комісії про відновлення соціальних виплат, відповідач не має правових підстав для відновлення пенсійних виплат. Окрім того, 05.01.2018 Головним управлінням було отримано лист від 04.01.2018 № 05-06/357 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про зняття з обліку по Деснянському району міста Чернігова та скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.06.2016 року № щодо позивача.

Ухвалою суду від 22.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Відповідно до довідки від 06.06.2016 № ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується копією довідки, наявної в матеріалах справи (а.с. 40).

21.06.2016 позивач звернулась до Головного управління із заявою про запрошення пенсійної справи із міста Артемовська Донецької області.

06.07.2016 Головне управління отримало рішення Комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги від 01.07.2016 № 7 про відновлення Позивачу пенсії відповідно до списку Головного управління від 30.06.2016 (а.с. 41).

Як зазначає відповідач, що не заперечує позивач 19.07.2016 останній поновлено виплату пенсії.

У подальшому рішенням Комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги від 10.11.2017 № 45 припинено позивачу соціальних виплат за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до п.п. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 8 червня 2016 № 365 (а.с. 42), на підставі подання управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради (№ 1233 від 08.11.2017), аку обстеження та інших поданих матеріалів.

У зв`язку з вказаним рішенням відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017.

Листом від 04.01.2018 № 05-06/357 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради повідомило відповідача про зняття з обліку по Деснянському району міста Чернігова та скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.06.2016 року № щодо позивача (а.с. 43).

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з заявою про поновлення виплати пенсії, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, до управління не зверталася. Тому управління не мало правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову в поновленні виплати пенсії позивачу та жодного рішення з цього приводу відповідачем не приймалося.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону № 1058.

Згідно з частини 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог частини 1 статті 49 Закону № 1058, оскільки з 01.12.2017 позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні частини 1 статті 49 Закону № 1058. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Крім того, суд враховує положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, дії відповідача, що полягають у припиненні виплати пенсії з 01.12.2017 ОСОБА_1 є протиправними, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Інші позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.12.2017 та зобов`язати нарахувати та виплатити виниклу за вказаний період заборгованість також є такими, що слід задовільнити, оскільки вони є похідними від задоволених позовних вимог.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа №243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору (припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана правова позиція підтверджується і постановою Верховного суду від 20.06.2018 у справі №408/3096/17-а, провадження №К/9901/5399/17.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій відповідача в частині припинення виплати пенсії з 01.12.2017, а також зобов`язання поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017 із виплатою заборгованості за цей період.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Керуючись ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017 та нарахувати і виплатити заборгованість з пенсійних виплат за вказаний період.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005 .

Дата складення повного рішення суду - 07.09.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб