Справа № 640/6669/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 вересня 2020 року м. Київ № 640/6669/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченка І.М. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 року в адміністративній справі № 640/6669/19

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 14 січня 2019 року №,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" (далі - ТОВ "АДАМА УКРАЇНА", позивач) з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - ОВП ДФС України, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 14 січня 2019 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 року у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 року залишено без змін.

09 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 року, в якій просив:

скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 по справі № 640/6669/19;

прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Адама Україна», визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 № ;

стягнути з Офісу великих платників податків ДФС України суму судового збору у розмірі 12 402, 07 на користь ТОВ «Адама Україна».

Дана заява обґрунтована тим, що 23.05.2020 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466, яким підрозділ 2 Розділу XX «Перехідних положень» ПК України доповнено пунктом 73 такого змісту:

«Штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.

Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним)".

Заявник зазначає, що положення п. 73 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у редакції Закону № 466, набрали законної сили з 23.05.2020 та ретроспективно врегульовують правовідносини у контексті відповідальності платників податків податку на додану вартість за ст. 120-1 ПК України, які виникли у період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року.

Як зазначає заявник, положення п. 73 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України та п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, у редакції Закону № 466, який набрав чинності 23.05.2020, обумовлює виникнення нововиявлених обставин, за наслідками прийняття нового закону, яким пом`якшено податкову (фінансову) відповідальність щодо правовідносин несвоєчасної реєстрації податкових накладних як у цілому, так і за конкретний період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року.

Поряд з цим, щодо правової позиції, викладеної в рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 по справі № 1-7/99 відповідно до абз. 3, 4 п. 3 якого «...положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб» заявник зазначає, що за наявності у відповідному законі прямої вказівки про зворотню (ретроактивну) дію норми права в часі, яка пом`якшує чи скасовує відповідальність юридичної особи у порівнянні із законом, який діяв на час виникнення правовідносин, така норма має зворотню (ретроактивну) дію також для юридичних осіб.

А тому, на думку заявника, положення п. 73 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідних положень» ПК України та ст. 120-1 ПК України у редакції Закону № 466, відповідають вимогами ч. 3 ст. 361 КАС України, як нововиявленої обставини у формі нормативно-правового акту, який пом`якшує відповідальність ТОВ «Адама Україна» за ст. 120-1 ПК України, у редакції, яка діяла на момент розгляду справи. У свою чергу вимоги п. 73 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України щодо умов скасування та перерахунку штрафних санкцій, безпосередньо виконуються стосовно податкового повідомлення-рішення від 14.01.2020 № , що слугує самостійною підставою для скасування останнього.

Ухвалою суду від 14.08.2020 відкрито провадження за виключними обставинами у справі № 640/6669/19, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання на 03.09.2020 року.

Представник ТОВ «Адама Україна» у судовому засіданні подану заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі, в той час як представник ОВП ДФС України у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає судовому розгляду такої заяви.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1,2 частини п`ятої ст.361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень суддів апеляційної і касаційної інстанції з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або ухвалено нове судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

За положеннями ч.ч. 3-5 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.

Отже, відповідно до частини першої статті 361 КАС України за нововиявленими обставинами може бути переглянуто судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили. Такий перегляд є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Виходячи зі змісту закону, необхідно враховувати, що частина 3 статті 361 КАС України сама по собі не є підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, оскільки перелік підстав чітко визначений частиною 2 цієї же статті.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення.

Отже істотні для справи обставини - це ті, що становлять сутність справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, могли вплинути на рішення суду, що набрало законної сили, існували під час розгляду адміністративної справи, але не були і не могли бути відомі ні особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, ні адміністративному суду.

Також суд зазначає, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі "Правєдная проти Росії", №. 69529/01; у справі "Рябих проти Росії", № 52854/99, п.52; у справі "Брумареску проти Румунії", № 28342/95, п. 61).

Верховний Суд в своїй постанові від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19 зазначив, що не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Так, в якості нововиявленої обставини, яка на думку заявника, є підставою для скасування рішення суду від 16.10.2019 року є набрання законної сили 23.05.2020 року Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466.

Тобто, заяву заявник обґрунтовує наявністю обставин, визначених ч. 3 ст. 361 КАС України, а саме: скасування нормативно-правового акту, що діяв під час розгляду справи, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність фізичної особи.

У той же час, суд звертає увагу, що позивач має статус юридичної особи, а тому в силу ч. 3 ст. 361 КАС України посилання на вказану обставину є недопустимим.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466 не було скасовано відповідальність (штрафи) за порушення строків платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, а підрозділ 2 Розділу XX «Перехідних положень» ПК України доповнено пунктом 73, яким передбачено зменшення штрафу за вказані вище порушення.

Також необхідною умовою застосування вказаної правової норми є встановлення контролюючим органом факту неузгодження податкового зобов`язання платником податку на час набрання чинності таким нормативно-правовим актом, тобто відповідні податкові повідомлення-рішення мають знаходитися в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними мають бути не сплачені.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У той же час, відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Беручи до уваги вказані вище норми чинного законодавства, суд зазначає, що узгодження податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 14 січня 2019 року №, як встановлено матеріалами справи, відбулося 12.02.2020 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466, а відтак відповідні правові норми до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Більше того, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Отже, викладені у заяві обставини не є новими аргументами та доказами у справі, які існували під час розгляду адміністративної справи, але не були і не могли бути відомі ні особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, ні адміністративному суду.

А тому дослідивши матеріали адміністративної справи та заяви, суд приходить до переконання про те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами, а тому заявлені вимоги в заяві є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Положеннями частини першої, другої статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

З огляду на викладене, на підставі аналізу доводів заяви в сукупності з обставинами справи, відображеними у судовому рішенні, щодо якого ставиться питання про перегляд за нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не є нововиявленими у розумінні чинного адміністративного законодавства, а тому у даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Керуючись статтями 14, 77, 248, 256, 361, 368, 369 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АДАМА УКРАЇНА" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 року в адміністративній справі № 640/6669/19.

2. Залишити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року в силі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5. Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко