Справа № 490/5106/20
Суддя: Алєйніков В. О.
Дата ухвалення: 2020-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/5106/20 від 21.08.2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Центральний районний суд міста Миколаєва
У складі : головуючого - судді Алєйнікова В.О.

при секретарі Сасік Я.С.
представника позивача Мальченко К.С.
відповідача ОСОБА_1
його представника Врадій А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві клопотання про поновлення строків на звернення до суду з адміністративним позовом
Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою його забезпечення, -
1. Позивач у суді просив про поновлення строку для звернення до суду із цим позовом.
2. У суді представник позивача подане клопотання підтримала.
Вона зазначала, що відповідно до рішення Вітовського РВ УДМС України в Миколаївській області від 29 жовтня 2019 року відповідач був зобов`язаний покинути територію України до 28 листопада 2019 року.
Проте, це рішення він не виконав, що й є підставою для звернення до суду із цим позовом.
Своєчасно ж позов до суду поданий не був, оскільки позивачеві не було відоме місце перебування відповідача, що змусило позивача вдатись до його розшуку.
Таке, на думку позивача, й є об`єктивною причиною, що унеможливила вчасне подання позову до суду
3. Відповідач у суді вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Він, зокрема, вказував, що дійсно через неприязні стосунки із дружиною змушений був декілька разів змінювати місце свого проживання.
Проте, протягом періоду з листопада 2019 року до теперішнього часу неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, зокрема - в зв`язку із тим, що його було побито, а також - в зв`язку із тим, що він подавав декілька звернень із приводу перешкод з боку його дружини у спілкуванні з їх спільною донькою.
Стосовно останньої обставини він повідомив, що взяв шлюб з громадянкою України, тривалий час мешкав із нею у місті Баку. Але його дружина залишила родину та переїхала до України.
У 2019 році він разом з донькою та своєю мамою приїхав в Миколаїв для налагодження стосунків.
Через місяць після цього його мати поїхала, після чого дружина почала створювати перешкоди у його спілкуванні з донькою.
Та протягом останнього місяця його зустрічі та навіть побачення стали неможливими, з огляду на що він звертався до компетентних органів.
4. Представник відповідача вважала клопотання таким, що не підлягає задоволенню, як необґрунтоване.
Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд, постановляючи ухвалу
5. Відповідно до статті 122 Кодексу Адміністративного Судочинства України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
6. В цьому ж випадку, як підставу для звернення до суду із цим позовом, позивач вказує невиконання відповідачем рішення від 29 жовтня 2019 року.
При цьому про факт такого невиконання, як свідчать матеріали справи, відповідач довідався у грудні 2019 року.
Отже, перебіг строку для звернення до суду із цим позовом розпочався саме з грудня 2019 року.
7. З цим позовом позивач звернувся до суду 20 серпня 2020 року.
Отже, цей позов є поданим з порушенням встановленого законом строку.
8. Як на причину пропуску строку для звернення до суду, позивач посилається про те, що місце перебування відповідача не було відоме, а вжитими заходами встановити місце його знаходження не видавалось за можливе.
Але, з переконливістю цих посилань погодитись неможливо.
Так, по-перше, діюче адміністративне процесуальне законодавство не зобов`язкує позивача вказувати чітке місце знаходження відповідача. Більше того, стаття 130 КАС України передбачає можливість виклику, зокрема, відповідача, у разі, якщо місце його знаходження не є відомим.
Посилання представника позивача про "неможливість виконання" рішення суду у разі, якщо місце знаходження відповідача невідоме, є неприйнятними, оскільки запроваджений законодавцем спосіб виклику таких осіб дає можливість розглянути справу й за їх участі.
По-друге, посилання представника позивача, ніби позивачем здійснювався саме розшук відповідача, не відповідають дійсності.
По-третє, матеріали справи доводять, що в дійсності з метою встановлення місця знаходження відповідача позивачем у грудні 2019 року - січні 2020 року особовий склад підрозділів національної поліції України був "орієнтований … на встановлення місця знаходження" відповідача, після чого жодних заходів щодо встановлення місця його проживання, бодай - шляхом направлення запитів до лікарень, дзвінків за мобільним телефоном, встановлення місця знаходження мобільного телефону, встановлення місця знаходження його родини тощо - ані позивачем, ані - органами Національної Поліції України - не вживалось.
Але такі заходи вочевидь є лише формальними, вони поза розумним сумнівом не мали та не могли призвести до встановлення місця знаходження жодної особи та призвести до мети "розшуку".
По-четверте, матеріали справи дають підстави для обґрунтованого припущення про те, що в дійсності звернення до суду із цим позовом саме зараз є пов`язаним із загостренням спору між відповідачем та його дружиною із приводу виховання їх доньки.
Підставою для такого припущення є, зокрема, збіг дат встановлення /до речі, без жодних зусиль/ місця перебування відповідача та активізації згаданого спору.
Доказів же на спростування цього припущення матеріали справи не містять.
9. Приймаючи рішення за цим клопотанням, суд враховує й те, що в цьому випадку позивачем є орган державної влади, який має достатньо повноважень аж до затримання осіб - для здійснення як розшукових заходів, так й - щодо впливу на громадян України, іноземців та осіб без громадянства - для виконання завдань щодо контролю за перебуванням іноземців на території України.
Оцінюючи наведене у сукупності, суд приходе до висновку про те, що строк для звернення до суду із цим позовом був пропущений з причин, які неможливо визнати поважними.
За такого у задоволенні клопотання про поновлення строків на звернення до суду слід відмовити.
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України за такого поданий позов слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 241-243; 248 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд, -
1.У задоволенні клопотання про поновлення строків на звернення до суду з адміністративним позовом Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою його забезпечення, - відмовити.
2.Адміністративний позов Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою його забезпечення - залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскарженню до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 10 днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя =В.О.Алєйніков=