Справа № 160/4880/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2020 року Справа № 160/4880/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» за результатами якої складено акт перевірки. На підставі висновків акту було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 року. Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають чинному законодавству та прийняті на підставі помилкових висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
25.05.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
Так, у відзиві зазначено, що контролюючим органом на підставі наказу №1167-п від 07.11.2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод»» та повідомлення від 07.11.2019 року №496, виданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області, проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод». В ході проведення перевірки встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Також, відповідач вказав на наявність вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року у справі у справі № 202/790/19, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України. Таким чином, відповідач вважає податкові повідомлення-рішення правомірними, та таким, що винесені відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
29.05.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, вкладену в позовній заяві.
В судове засідання 09.09.2020 року представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
В судове засідання 09.09.2020 року представник відповідача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотаннями щодо перенесення розгляду справи не звертався, причин неявки не повідомляв.
Відповідно частини 1 та 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, належне повідомлення сторін про дату час і місце судового засідання, відсутність клопотань про перенесення судового засідання та наявність клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
На підставі наказу №1167-п від 07.11.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» та повідомлення від 07.11.2019 №496, виданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області, посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод».
- пп.134.1.1 п.134.1 статті 134, п. 135.1 статті 135, п. 137.1 статті 137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік у сумі 114 493 грн.;
- п. 185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.1, п. 201.4, п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України №2755- VІ 02.12.2010 р. (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість у загальній сумі 127 214грн., в тому числі за листопад 2017 року на суму 24 406 грн., за грудень 2017 року на суму 102808 грн.
Висновки акту перевірки обґрунтовані нереальністю здійснення господарських операцій ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» по взаємовідносинам з ТОВ "Продукт Груп» у період з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року.
Не погодившись з податковими повідомлення-рішеннями ГУ ДПС у Дніпропетровській області, позивач 20.02.2020 року направив до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення.
Правомірність вищенаведених податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу
Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Пунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до приписів п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб`єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
За статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Згідно зі статтею статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Таким чином, підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
З матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся, позивач формував показники податкової звітності виходячи з господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Продукт Групп».
Так, 21.11.2017 року між ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» (Покупець) та ТОВ «Продукт Групп» (Постачальник) було укладено договір поставки №1121ДМ317, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця в обумовлений строк продукцію (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах визначених цим договором.
Товар було поставлено за специфікацією №1 на суму 146 436 грн. та №2 на суму 616 850,40 грн.
Виконання даного договору підтверджується видатковими накладними: №906 від 21.11.2017 року, №907 від 01.12.2017 року, №34 від 07.12.2017 року, №18 від 13.12.2017 року на загальну суму 763286,40 грн., в тому числі ПДВ 127 214, 40 грн.; податковими накладними: №140 від 21.11.2017 року, №229 від 01.12.2017 року, №34 від 07.12.2017 року, №18 від 13.12.2017 року на загальну суму 763 286, 40 грн., в тому числі ПДВ 127 214, 40 грн.
Суми ПДВ у розмірі 127 214,40 грн. включено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року - 24 406 грн., за грудень 2017 року - 102808 грн.
Транспортування та отримання товару директором підприємства позивача підтверджується товарно-транспортними накладними: №1 від 21.11.2017 року, №3 від 01.12.2017 року, №4 від 07.12.2017 року, №2 від 13.12.2017 року; довіреностями на отримання товару: №516 від 21.11.2017 року, №529 від 01.12.2017 року, №530 від 07.12.2017 року та №531 від 13.12.2017 року.
Придбаний у ТОВ «Продукт Групп» товар було реалізовано позивачем на адресу ТОВ «Спецредуктор», ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»», ПрАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ТОВ «Метінвест - Криворізький ремонтно-механічний завод», ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», ПАТ «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат», ПАТ «Гідросила», що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами, рахунками, видатковими та товарно-транспортними накладними.
Суд зазначає, що наведені документи, складені за результатами здійснення вищенаведеної господарської операції, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ «Продукт Групп» у перевіряємий період.
При цьому, судом не приймаються посилання відповідача на недоліки у оформленні договору поставки від 21.11.2017 року №1121
ДМЗ17, щодо різних осіб, зазначених у преамбулі договору та даних щодо особи, яка ставила підпис, оскільки такі недоліки не можуть бути виключною підставою для висновку про нереальність укладання договору поставки та відсутність господарської операції в цілому.
В свою чергу, варто зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності в їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.
Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року в адміністративній справі №815/3479/19.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару/послуг.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагент позивача ТОВ «Продукт Групп» був зареєстрований як юридична особа, був платником податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
Щодо посилання відповідача на неможливість встановлення походження придбаного товару та підтвердження його руху по ланцюгу постачання суд зазначає, що проведений контролюючим органом аналіз з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ постачальника ТОВ "Продукт Групп" за 2017 рік не є свідченням про порушення податкового законодавства з боку ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» оскільки ТОВ "Продукт Групп" мало можливість придбати даний товар, проданий та реалізований в подальшому ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» у неплатників ПДВ та/або придбати товар у інших податкових періодах, ніж в тих, в яких відбувалась їх поставка ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод».
При цьому, ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» не має доступу до інформаційних баз ДПС для перевірки походження зазначеного товару та не може прослідкувати рух по ланцюгу постачання товару.
Можливі порушення податкового законодавства контрагентів, які здійснювали поставку товару на адресу ТОВ "Продукт Групп" не може бути підставою для притягнення до відповідальності ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод».
Відсутність у контрагента матеріальних, виробничих, трудових та інших ресурсів не впливає на реальність господарських операцій, оскільки такий контрагент має право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №815/294б/13-а (№К/9901/4496/18), де зазначено, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх.
За таких обставин, тобто ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.
Крім того, у акті перевірки відповідач посилається на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19.
Так, судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м.Дніпра від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 205 КК України.
Разом з тим, суд вказує, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 205 КК України, закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
За положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд зазначає, що сам факт наявності вироку не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 813/1766/17, від 05 червня 2018 року у справі № 2а-1570/6063/12.
Отже суд не бере до уваги вказаний вирок, оскільки наведені у ньому обставини не були предметом дослідження у даній справі, а також з огляду на те, що зазначений вирок не містить в собі жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод» із контрагентом ТОВ «Продукт Групп», а також враховуючи його скасування.
Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладеного договору та специфіку придбаних товарів, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій.
В свою чергу, доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. З урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товару у ТОВ «Продукт Групп» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом. А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Отже, під час судового розгляду позивачем документально підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товару, використання придбаного товару в господарській діяльності позивача.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновки акта перевірки від 20.12.2019 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» (вул. Байкальська, б.9А, м. Дніпро, 49000, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49000, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.01.2020 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 171 739, 50 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 114 493 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 57246,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 190821 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 127 214 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 63 607 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський машинобудівний завод» судові витрати у розмірі 5 438 (п`ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 41 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська