Справа № 540/680/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 р. Категорія 111030300м.ОдесаСправа № 540/680/20
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ДПСПодпала Р.В. (витяг)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, мотивуючи його тим, що на підставі акта перевірки №6/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2019 № їй визначено (збільшено) суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 767310,26 грн. Позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки воно прийняте без врахування первинних документів та всупереч вимог законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 16.08.2019 року № форми «Р», яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 767310,26 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що вимагати проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей позивача, це право податкового органу, а не обов`язок.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення від 16.08.2019 року №739, відповідно до підпункту пп.20.1.4 п.20.1.ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України, наказу ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 24.07.2019 №970, письмового повідомлення від 24.07.2019 року №391/21-22-13-04 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 року, відповідачем проведено планову документальну перевірку діяльності платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

ФОП ОСОБА_1 проінформована про проведення планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 24.07.2019 року №391/21-22-13-04, яке відправлено та вручено засобами поштового зв`язку 30.07.2019 року.

Копію наказу ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 30.08.2019 №15 вручено ФОП ОСОБА_1 30.08.2019, направлення від 30.08.2019 року №1 на проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків пред`явлено 30.08.2019 року ФОП ОСОБА_1 під розпис.

Наказом ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 09.09.2019 №67 строк проведення документальної планової перевірки платника податків, продовжено терміном на 4 робочі дні. Копію наказу вручено ФОП ОСОБА_1 10.09.2019 року.

Згідно листа ФОП ОСОБА_1 від 22.08.2019 №38, перевірку проведено за місцем діяльності: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018» №6/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року.

Висновком акту перевірки є порушення:

- п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.1 ст.189, п.п.196.1.17 п. 196.1 ст.196, п. 198.1, п. 198.3, п. 198,4 ст. 198 ПК України, в зв`язку з чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 511 540,16 грн., з них в грудні 2017 року - 89128,63 грн., в грудні 2018 року - 422411,53 грн.

- п.201.1., 201.10 ст.201 ПК України, шляхом не реєстрації податкових накладних в ЄРПН на загальну суму 3069240,96 грн., в тому числі ПДВ 511540,16 грн.

Не погоджуючись з висновками перевірки, відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України позивачем подано заперечення №44 від 25.10.2019 року на акт перевірки, в якому зазначено, що при проведенні перевірки посадовими особами не враховано залишки товарно-матеріальних цінностей по трьом магазинам всього на суму 3054339,90 грн., а саме: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - 1132468,97 грн. (додаток до заперечення №1 на 32 аркушах), магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - 824131,05 грн. (додаток до заперечення №2 на 25 аркушах), магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3» - 1097739,88 грн. (додаток до заперечення №3 на 49 аркушів).

Податковий орган не взяв до уваги надані позивачем документи та залишив висновки акту перевірки без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019 р. № та №, з яких предметом оскарження в даній справі є податкове повідомлення-рішення №.

Вважаючи дане рішення необґрунтованим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність інвентаризації залишків запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізації) запасів за визначений період взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та підстави стверджувати про наявність нестачі товару, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Підставою для прийняття спірного податкового-повідомлення рішення відповідач вказує п.198.4 ст.198 ПК України, який виключено з ПК України ще 28.12.2014 року.

Разом з тим, дослідивши акт перевірки, суд першої інстанції встановив, що фактичною підставою для винесення спірного рішення є пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України, про що прямо вказується в акті перевірки.

При проведенні перевірки податковим органом встановлено наступне.

За період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. позивачем задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 13439904,00 грн., а саме: за 2016 рік -5712823,00 грн. за 2017 рік - 3 376088,00 грн.; за 2018 рік - 4 350 993,00 грн.

Отже, перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, на думку відповідача, встановлено порушення.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ПП ОСОБА_1 встановлено заниження даного показника у сумі 89128,63 грн., в т.ч. за грудень 2017 року - 89 128,63 грн.

Згідно наданих письмових пояснень від 12.09.2019 №40 (вх. № 3122/ФОП від 17.09.2019) залишки товарно-матеріальних цінностей складали станом на 01.01.2016 року - 5356373,46 грн., станом на 01.01.2017 року - 4463090,01 грн., станом на 01.01.2018 року - 5289103,39 грн., станом на 31.12.2018 року - 6136164,84 грн.

Станом на 01.01.2017р. на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 4463090,01 грн.

Станом на 31.12.2017 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 5289103,39 грн.

Реалізовано за період 01.01.2017 - 31.12.2017 продуктів харчування, алкогольних напоїв та тютюнових виробів собівартістю 17157916,48 грн. (згідно з декларацією).

Враховуючи вищевикладене оборот товарів у ПП ОСОБА_1 , згідно даних перевірки, має наступний вигляд:

Товари:

Вхідний залишок на 01.01.2017 року - 4463090,01 грн. без ПДВ, придбано товарів загальною собівартістю 18429573,03 грн. без ПДВ, реалізовано товарів за 2017 рік собівартістю 17157916,48 грн. без ПДВ. ПП ОСОБА_1 до перевірки була надана інформація, згідно якої залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 року обліковуються на суму 5289103,39 грн.

За даними перевірки залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 року складають 4463090,01 + 18429573,03 - 17157916,48 = 5734746,56 грн.

Розбіжність між даними платника та даними перевірки складає: 5734746,56 - 5289103,39 = 445643,17 грн. ПДВ складає 89128,63 (445643,17*20%).

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 ПП ОСОБА_1 , на думку відповідача, встановлено заниження даного показника у сумі 422411,53 грн., в т.ч. за грудень 2018 року - 422411,53 грн.

Так, станом на 01.01.2018 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 5289103,39 грн.

Станом на 31.12.2018 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 6136164,84 грн.

Реалізовано за період 01.01.2018 - 31.12.2018 продуктів харчування, алкогольних напоїв та тютюнових виробів собівартістю 17435172,95 грн. (згідно з декларацією).

Враховуючи вищевикладене оборот товарів у ПП ОСОБА_1 , згідно даних перевірки, має наступний вигляд:

Товари:

Вхідний залишок на 01.01.2018 року - 5289103,39 грн. без ПДВ, придбано товарів загальною собівартістю 20394292,05 грн. без ПДВ, реалізовано товарів за 2018 рік собівартістю 17435172,95 грн. без ПДВ. ПП ОСОБА_1 до перевірки була надана інформація, згідно якої залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 року обліковуються на суму 6136164,84 грн.

За даними перевірки залишки ТМЦ станом на 31.12.2018 року складають 5289103,39 + 20394292,05 - 17435172,95 = 8248222,49 грн.

Розбіжність між даними платника та даними перевірки складає: 8248222,49 - 6136164,84 = 2112057,65 грн. ПДВ складає 422411,53 (2112057,65 *20%).

Вартість зазначених товарів включена до обсягу придбання в якості товару для подальшого продажу, за 2017-2018 роки, за рахунок якого сформовано податковий кредит платником податків ОСОБА_1 за відповідні податкові звітні періоди.

У зв`язку з відсутністю, на думку відповідача, ТМЦ на залишках, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання.

Заниження податкових зобов`язань відбулось в результаті порушення п. 198.5 ст.198 ПК України.

Вартість невикористаних у господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей у 2017 році складає 445643,17 грн., у 2018 році - 2112057,65 грн. (податкові зобов`язання з ПДВ не нараховувалися). В результаті чого відбулося заниження задекларованої суми податкового зобов`язання у 2017 році у сумі 89128,63 грн., у 2018 році у сумі 422411,53 грн.

Податковим органом зроблено висновок, що в порушення п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.1 ст.189, п.п.196.1.17 п. 196.1 ст.196, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 ПК України платником податків ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 511 540,16 грн.

Відповідно підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (пункт 198.5 статті 198 ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Отже, вимога щодо проведення інвентаризації поширюється на усіх платників податків, в тому числі і фізичних осіб-підприємців. При цьому проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).

За змістом наведених норм, платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому під положення зазначеної статті підпадають і ті товари, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.

Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Ч.1 ст.10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Інвентаризація є одним з елементів бухгалтерського обліку і відіграє роль обов`язкового доповнення до поточної документації господарських операцій всіх підприємств.

Крім того, положення підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20, пункту 198.5 статті 198 ПК України вказують на те, що контролюючий орган наділений правом вимагати проведення інвентаризації під час здійснення ним відповідної перевірки саме з метою використання отриманих відомостей в межах цієї ж перевірки.

Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, під час проведення перевірки, з метою повного та належного встановлення податкових зобов`язань позивача в перевіряємий період, відповідач не скористався правом проведення інвентаризації залишків ТМЦ наявних у ФОП ОСОБА_1 станом на момент проведення перевірки.

Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року № 879 (далі - Положення № 879).

Відповідно до пункту 2 вказаного Положення останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Таким чином, вказаний нормативно-правовий акт не поширює свою дію на фізичних осіб-підприємців, при цьому інші нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб - підприємців у чинному законодавстві відсутні. Втім, враховуючи обов`язок платника податків провести таку інвентаризацію на вимогу контролюючого органу, суд вважає за можливе використання фізичною особою-підприємцем приписів Положення №879 для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації.

Абзацом 6 пункту 7 Положення № 879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. Інвентаризація має розпочатися в термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цього органу, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Пункт 18 розділу ІІ Положення №879 передбачає, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Доказів звернення відповідача до позивача із вимогою провести інвентаризацію ТМЦ за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 сторони суду не надали.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що вимагати проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей позивача, це право податкового органу, а не обов`язок, оскільки контролюючий орган достовірно не встановив ані факту реалізації товару, ані розмір отриманого позивачем доходу, ані використання його не у господарській діяльності, а припущення, викладені в акті перевірки, не можуть підставою для прийняття спірних рішень та вимоги.

Суд також враховує, що в період проведення документальної планової перевірки жоден торгівельний об`єкт позивача не припиняв свою діяльність, торгові полиці поповнювались новими товарами, окремі товари переміщувались від одного торговельного об`єкту до іншого, працівники підприємця безпосередньо продовжували здійснювати роздрібну реалізацію товарів, що не було спростовано відповідачем.

При цьому, не складалось жодних звіряльних відомостей, які б дали можливість виявити нестачі ТМЦ.

Слід зазначити, що інвентаризація на різних торгівельних об`єктах, що належать позивачу не здійснювалась, будь-які зведені відомості щодо загального залишку товарно-матеріальних цінностей контролюючим органом не складались. Інвентаризація - це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації та відомостей Книги обліку доходів і витрат.

Відсутність інвентаризації залишків запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізації) запасів за визначений період взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та підстави стверджувати про наявність нестачі товару.

Слід зауважити, що за наслідками документальної планової перевірки, в рамках якої і необхідно було здійснити інвентаризацію, жодних висновків про нестачу ТМЦ відповідачем сформульовано не було.

Натомість, вказані висновки були викладені при проведенні документальної планової виїзної перевірки у вересні 2019 року, в межах якої інвентаризація не проводилась.

Наведені обставини, з урахуванням відсутності інвентаризації, як такої взагалі, не можуть свідчити про об`єктивність висновків відповідача щодо невикористання ТМЦ в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №807/1556/17 (провадження № К/9901/22797/19).

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість податкового органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб`єктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу, як суб`єкту владних повноважень та податковому органу.

Крім того, при поданні заперечень на акт перевірки позивач надала повний пакет документів, які підтверджують наявність ТМЦ в трьох магазинах в сумі 3054339,90 грн., але відповідач жодного з цих документів не врахував.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того в рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В свою чергу, за наслідками судового розгляду справи факт нестачі ТМЦ належними та допустимими доказами контролюючим органом підтверджено не було.

Таким чином, суд апеляційної інтанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року по справі № 540/680/20, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 09 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.