Справа № 120/3780/19-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3780/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

03 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С.,

представника позивача: Голуб Н.Є.,

представника відповідача: Лозінської І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Вінниця, повний текст складено - 24.02.2020) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № 90137-5306-0208 від 30.07.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 112231,51 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № 90136-5306-0208 від 30.07.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 112231,51 грн;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області № 193-53 від 24.10.2019 в частині визначення суми податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб станом на 23.10.2019 в розмірі 387220,23 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 15.07.2008 року між позивачем та Козятинською міською радою Вінницької області укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2487 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2487 кв.м, у тому числі: забудовані землі - під спорудами 1082 кв.м, під проїздами, проходами та площадками - 1405 кв.м . На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: універмаг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прибудовою, загальною площею: 1586,4 кв.м, будівля складу господарських товарів загальною площею 93,9 кв.м, будівля складу загальною площею 123,2 кв.м, будівля автомобільної пожежної частини загальною площею 250,1 кв.м . Договір укладено строком на 15 років. Даний договір був зареєстрований у Козятинському районному відділі ВПФ Центру ДЗК 10.12.2009 року.

Згідно п.3 договору на орендованій ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: універмаг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прибудовою. Договір укладено на 15 років.

Пунктом 4 договору визначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 550514 грн. Відповідно до п.8 договору орендна плата складає 6% від нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування її цільового призначення та коефіцієнтів індексації (п.9 договору).

Згідно акту приймання - передачі земельної ділянки, що є невід`ємною частиною договору, ОСОБА_1 прийняла у придатному для використання стані вищезазначену земельну ділянку.

Позивачці в квітні 2015 року направлявся запит податкового органу щодо неподання податкових декларацій з орендної плати за землю за 2013-2014 роки, в результаті чого не задекларовано та не сплачено орендну плату за землю в розмірі 118312,56 грн.

У зв`язку з відсутністю відповіді на запит, податковим органом призначено позапланову невиїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 . За результатами якої складено Акт № 107/17- від 10.06.2015.

На підставі висновків вказаного акту прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2015 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму 147890,70 грн (за основним платежем - 118312,56 грн, штрафні санкцій - 29578,14 грн),

податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2015 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничного строку сплати орендної плата з фізичних осіб (20%) в сумі 9923,11 грн,

податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2015 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничного строку сплати орендної плата з фізичних осіб (10%) в сумі 1203,70 грн.

Станом на 11.07.2015 сума грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за основним платежем та штрафними санкціями відповідно до вищевказаних податкових повідомлень-рішень набула статусу податкового боргу.

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №55712260 від 23.03.2016 року вбачається, що 15.03.2016 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В липні 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» звернулося до Козятинської міської ради із заявою, в якій просило надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель запасу комунальної власності міської ради для будівництва та обслуговування будівель та споруд розташованих в АДРЕСА_1 .

Рішенням Козятинської міської ради від 15.07.2016 року у задоволенні заяви ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» було відмовлено.

Козятинською міською радою Вінницької області надано ГУ ДФС у Вінницькій області перелік орендарів земельних ділянок з якими укладені договори оренди, серед яких був договір оренди земельної ділянки від 15.07.2008, а ФОП ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки та визначено розміри орендної плати на 2016 рік - 105878,78 грн, на 2017 рік - 112231,51 грн., на 2018 рік - 112231,51 грн.

На підставі даної інформації ГУ ДФС у Вінницькій області були направленні податкові повідомлення-рішення:

- № 90138-5306-0208 від 30.07.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб на 2016 рік на суму105878,78 грн,

- №90137-5306-0208 від 30.07.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб на 2017 рік на суму - 112231,51 грн,

- № 90136-5306-0208 від 30.07.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб на 2018 рік на суму -112231,51 грн.

Відповідно до облікових даних «ІС» ГУ ДФС у Вінницькій області загальна сума заборгованості з орендної плати з фізичних осіб позивачки станом на 23.10.2019 становила 387220,33 грн. На підставі чого і було сформовано податкову вимогу про сплату боргу від 24.10.2019 № 193-53 на загальну суму 387220,33 грн.

ФОП ОСОБА_1 не погодившись із прийнятими ГУ ДФС у Вінницькій області податковими повідомленнями-рішеннями 15.08.2019 оскаржила їх до Державної фіскальної служби України.

За наслідком розгляду скарги, Державна фіскальна служба України 17.10.2019 прийняла рішення № П99-00-08-05-04-14 про часткове задоволення її скарги.

Державна податкова служба України скасувала податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 №90138-5306-0208, та залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 №90137-5306-0208, №90136-5306-0280, а скаргу позивача задовольнила частково.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу відповідача позивачка звернулась із відповідним позовом до суду.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо вирішення спору по суті та задоволення позовних вимог, колегія суддів враховує наступні положення чинного законодавства України.

За змістом пп. 14.1.72 та 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Пунктом 270.1 ст. 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

В силу п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

В даному випадку спір між сторонами виник з приводу часу припинення у позивача статусу землекористувача та обов`язку сплачувати орендну плату за земельну ділянку. За твердженням податкового органу податковий обов`язок позивача не припинився, оскільки договір оренди земельної ділянки від 15.07.2008, укладений між Козятинською міською радою (орендодавець) та позивачем (орендар), не було розірвано.

Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно із п. 287.7 ст. 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПК України).

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно із ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Питання переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється ст. 120 ЗК України, відповідно до ч. ч. 1, 2 якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З наведеною нормою кореспондується і ст. 377 ЦК України, яка встановлює, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05.11.2009 № 1702-VI, який набув чинності з 10.12.2009, статтю 7 Закону України «Про оренду землі» доповнено частиною третьою, згідно з якою до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Статтю 31 Закону України «Про оренду землі», в свою чергу, доповнено абз. 8, згідно із яким договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Цим самим було усунено правову неповноту в регулюванні земельних відносин при переході права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В даному випадку право власності позивача на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі запису про право власності №13778189 від 15.03.2016 перейшло до ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект».

В подальшому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 02.08.2018р. скасовано право власності ТОВ "Лізінгова компанія "Інтелект" на вищевказані об`єкти нерухомості

Тож, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обов`язку у позивачки по сплаті орендної плати за земельну ділянку загальною площею 2487 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в період з 15.03.2016р. по 02.08.2018р.

Враховуючи, що визначення частки орендної плати меншої, ніж за рік, є неможливим, то податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.07.2019 № 90137-5306-0208 та № 90136-5306-0208 про визначення податкового зобов`язання ОСОБА_1 з орендної плати за землю з фізичних осіб за 2017-2018 роки є протиправними та підлягають скасуванню повністю.

Що стосується правомірності формування та надіслання податкової вимоги № 193-53 від 24.10.2019 в частині визначення суми боргу з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 387220,33грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до облікових даних інформаційної системи ГУ ДПС у Вінницькій області, загальна сума заборгованості з орендної плати з фізичних осіб ОСОБА_1 , станом на 23.10.2019, становила 387220,33 грн.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, податковим органом включено в оскаржувану вимогу заборгованість, яка набула статусу податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в загальній сумі 387220,33 грн, яка виникла як:

сума основного платежу - 343115,58 грн (податкове повідомлення- рішення №90137-5306-0208 від 30.07.2019 в сумі 112231,51 грн; податкове повідомлення- рішення № 90136-5306-0208 від 30.07.2019 в сумі 112231,51 грн, податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2015 в сумі 118312,56 грн; податкове повідомлення - рішення № від 17.09.2014р. в сумі 340 грн) та сума штрафних санкцій - 40704,95 грн (податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2015 в сумі 29578,14 грн, податкове повідомлення-рішення № 000600170 від 26.06.2015 в сумі 9923,11 грн; податкове повідомлення-рішення № 006011700 від 26.06.2015 в сумі 1203,70 грн); сума пені - 3399,80 грн.

Висновки щодо протиправності винесення податкових повідомлень-рішень від 30.07.2019 №90137-5306-0208 та № 90136-5306-0208, які увійшли в оскаржувану вимогу, висловлені судом вище.

Щодо іншої суми податкового боргу, що виникла на підставі податкових повідомлень-рішень за 2015 рік та нарахованої пені та набула статусу податкового боргу 11.07.2015, суд зазначає наступне.

Згідно положень пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податковим кодексом України передбачено також і положення щодо списання податкового боргу, яке врегульовано наступним чином.

Так, відповідно до пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном «безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу, в тому у числі й винесення податкової вимоги.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в ході апеляційного розгляду справи, відповідачем при формуванні податкової вимоги №193-53 від 24.10.2019 в частині визначення суми податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб не дотримано вимог п.102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, оскільки включено суму боргу що виникла 11.07.2015 року, тобто поза межами 1095 денного строку його виникнення.

Враховуючи викладене, податкова вимога Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.10.2019 року № 193-53 в частині податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 387220,33 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Тож, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 вересня 2020 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.