Справа № 400/30/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/30/20
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним і скасування рішення від 04.12.2019 року № 674/03.19-р; -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.12.2019 року № 674/03.19-р;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити мені пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII з 25.11.2019 року з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідку від 22.11.2019 року № 09.5765/04 про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), довідку від 22.11.2019 року №09.5765/04 про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка, за ранг, надбавка за вислугу років), виданих Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що вона звернулась із заявою до відповідача про переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889 -VIII. За результатами розгляду заяви відповідач рішенням від 04.12.2019 року №674/03.19-р відмовив у переведенні пенсії, посилаючись на те, що позивач не відноситься до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу». Позивач відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує її права і законні інтереси.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що дія Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889 -VIII не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування. Отже, рішення від 29.10.2019 року №613/03.19-р є правомірним, а вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 674/0319-р від 04.12.2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії, а саме: з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 року з 25.11.2019 року, з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 55-е,Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалення в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідно до записів трудової книжки, ОСОБА_1 з 27.04.2011 року працювала на посаді головного спеціаліста сектору прийняття рішень відділу соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району департаменту праці та соціального захисту населення; 29.01.2013 року призначена на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу управління фінансів департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради; 01.07.2015 року призначена на посаду заступника директора департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради; 16.10.2018 року переведена на посаду заступника директора Департаменту - начальника управління соціального захисту населення та сімейної політики департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради. 03.07.2017 року присвоєно 8 (восьмий) ранг посадової особи місцевого самоврядування у межах четвертої категорії осіб.

Позивач отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

25.11.2019 року позивач подала до відповідача заяву про перехід з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889 -VIII.

Відповідач рішенням від 04.12.2019 року № 674/03.19-р відмовив у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (надалі Закон № 3723).

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що до стажу державної служби можливо зарахувати періоди роботи позивача з 12.02.1996 року по 23.09.1997 року; з 03.07.2000 року по 15.08.2001 року, з 11.07.2003 року по 08.07.2003 року, з 01.08.2006 року по 22.04.2011 року, що складає 10 років 5 місяців 11 днів.

Разом з тим, відповідач не зарахував до стажу державної служби періоди роботи позивача з 27.04.2011 року на посадах особи місцевого самоврядування - Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з відповідним присвоєнням рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що в силу п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493 зараховуються до стажу державної служби., у зв`язку з чим періоди роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Стосовно вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, та ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, з 25.11.2019 року, то з урахуванням довідок про складові заробітної плати прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх передчасність.

Вирішуючи дану справу в межах апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позову.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 5 ст. 45 Закону 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за іншим законом, відповідачем не розглядалось питання щодо врахування чи не врахування наданих позивачем довідок щодо заробітної плати.

Відповідач взагалі не вирішив питання про призначення позивачу пенсії згідно Закону № 889.

При цьому, саме відповідач на виконання покладених на нього повноважень повинен здійснювати вирахування показників пенсії, яка призначається або перераховується.

В даному випадку, відповідачем не досліджувались документи, подані позивачем, та не здійснювався відповідний розрахунок пенсії позивача.

Разом з цим, такий розрахунок пенсії має бути здійснений при призначенні пенсії.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача врахувати довідки про складові заробітної плати в органах місцевого самоврядування для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад в органах місцевого самоврядування, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22.11.2019 року № 09.5764/04, які видані Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, задоволенню не підлягають, як передчасні.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.