Справа № 382/371/20
Суддя: Кисіль О. А.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/371/20
Провадження 2-а/382/26/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, поліцейського рядового поліції Черняк Тетяни Миколаївни Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначив, що 14 березня 2020 року відповідачем винесено стосовно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП. У постанові відповідач стверджує, що позивачем було порушено п. 12.4 ПДР. Зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Так, відповідно до постанови, позивачем 14.03.2020 року близько 16 год. 13 хв. на 425 км а/д Київ-Чоп керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 ніби то було скоєно порушення вимог п.п. 12.4 Правил дорожнього Руху України, а саме: перевищення швидкості руху на 39 км/год. Порушення було зафіксоване на прилад «ТгuСаm» LTI 20/20 ТС00658. За пред`явленими даними приладу неможливо було встановити, що керований позивачем транспортний засіб рухався саме з перевищенням встановленої швидкості, жодних об`єктивних даних, які б могли підтвердити географічну локацію даному автомобілю або населений пункт позначений знаком 5.45 ПДР не має. З вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки він складений з порушенням норм процесуального, матеріального права та правил оформлення адміністративних матеріалів, а саме:вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відео- фіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Між тим, у відповідності до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію»: «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відео техніки, що знаходиться в чужому володінні...».

Виходячи з зазначеної норми, а також положень ч. 2 ст. 19 Конститзщії України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (Національна поліція, на підставі ст. 1 зазначеного Закону, є центральним органом виконавчої влади, а відтак, на неї розповсюджується вказане конституційне положення). Відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото- та відеофіксації не у автоматичному режимі.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», на вимірювання у сфері, у який їх результат можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов, кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектовано документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника "засобу вимірювальної техніки. Таких документів мені співробітником поліції надано не було. Розміри похибок вимірювань мені не повідомив, що у відповідності до вимог зазначеного закону, перешкоджає використанню результатів вимірювань. Результат вимірювання знаходиться у межах похибок вимірювань відносно величини, що перевищує дозволену швидкість на 20 кілометрів на годину, а за таких умов наявність більшого перевищення (що необхідно для наявності складу зазначеного правопорушення) не може визнаватися доведеним. Інспектор поліції грубо порушив вимоги керівництва з експлуатації приладу під час вимірювання. Так відповідач під час вимірювання тримав вимірювальний пристрій у руці, що робить можливим рух назустріч автомобілю, швидкість якого вимірюється, в наслідок чого відносна швидкість, зафіксована приладом, збільшується. Таким чином заміри було проведено із порушенням вимог ст. 3, 7, 8 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність від 05.06.2014р. № 1314-VII, що виключає їх подальше використання в якості доказів у справі про адміністративне порушення в зв`язку з тим, що Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгuСаm (УЗ197-12) було виключено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки на підставі наказу № 1362 від 02.11.2015 р.

Відповідачем винесено постанову із істотним порушенням прав позивача та правових гарантій. Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби-то, було вчинено. За таких умов позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. Констрітуційний Суд України у Рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішив: «1. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання ріеобхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.» При цьому у мотивувальній частині Рішення Конституційний Суд спеціально зауважив: «Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалам:: справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка пршягаєіься до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорущення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлиші лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне іцзавопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням право особи, яка притягається до відповідальності, - прямо визнаний Конституційним Судом України, рішення якого є обов`язковим до виконання на усій території України. Цей висновок не може бути скасовано.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 2772-2 КпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазіїачаю`гься дата і місце розгляду справи.» Винятків з цього правила для справ, які розглядаються «за місцем порушення», не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення, за думкою відповідача, правопорушення до винесення постанови повинно було надати строк для реалізації прав, передбачених ст. 268 КпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи. Так само не містить винятків стосовно категорій справ і 278 КпАП України, а згідно неї не було проведено відповідачем підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, ряд дій, які повпніїі бути проведені під час такой підготовки, також є спрямованими на дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До цього необхідно додати, що не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у нього не відбирались. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені.Тим більше він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. Відтак, грубі порушення вимог ст. 268 КпАП України щодо нього при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем є очевидними. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 251 КпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів.

Конституційний Суд України у Рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4, 4.1, 4.2 мотивувальної частини Рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п.4 мотивувальної частини Рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущ;еннях; усі сумніви шодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) Конституції України». Обвинувачення, не підтверджене належними та допустимим доказами взагалі, має бути визнано такихм, що ґрунтується на припущеннях. А відтак, постанова, винесена щодо ньго відповідачем, є незаконною та невідповідною обставинам справи. Крім того, у відповідності до ст. 280 КпАП України: «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність...»

Ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Крім цього, п. 4 ст. 73 КАС України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до п. 2 ст. 72 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Також інспектор не роз`яснив позивачу його права та порушив інші процедурні гарантії розгляду справи про адміністративне правопорушення, не встановив його особу, не надав докази.

Зважаючи на викладене позивач вважає, що постанова прийнята з порушеннями Конституції та законів України, є необґрунтованою, та протиправною.

Враховуючи вище викладене, а також вимоги ст. ст. 7, 33, 287, 288, 289, п. 3 ст. 293, ст. 295 КУпАП, ст. ст. 2, 6-11, 16, 17 КАС України, просив вказану постанову про накладення адміністративного стягнення визнати протиправною та скасувати її.

Позивач направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач Черняк Т.М. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшов відзив від даного відповідача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови серії ЕАК № 2245505 від 14 березня 2020 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і піддано штрафу в розмірі 255 гривень. В даній постанові вказано, що позивач 14 березня 2020 року о 16:13 год. на автошляху Київ Чоп на 425 км, керував транспортнимзасобом перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 79 км/год в наседленому пункті Крупець. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості ТгuСаm LTI 20/20 ТС000658, чим порушив п. 12.4 ПДР. Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

З вказаним документом позивач не згодний.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність за яку законом передбачено адміністративну відповідальність...

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є: будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватись юридичною допомогою адвоката….Справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що враховуючи викладені позивачем обставини в позові, матеріали справи, та з вище наведеного беззаперечно не вбачається, що у діях позивача присутній склад адміністративного правопорушення, оскільки доказів до суду вчинення правопорушення даного саме позивачем не надано, при цьому, невраховано при винесенні постанови про адміністратвине правопорушення пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, не в повній мірі роз`яснено позивачу його прав, не допитано свідка, який перебував разом з водієм, не вирішено клопотання зазаначеного позивачем, не усунуто розбіжностей, які виникли при наданні пояснень позивачем, що вбачається з відеозапису доданого відповідачем до відзиву, та інші докази передбачені ст.77 КАС України відповідачами не надано.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Наведене вище дає підстави вважати суду, що позов підлягає до задоволення.

Судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу слід вирішити з врахуванням вимог ч. 1 ст. 134 КАС України, та покласти їх на позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 77, 90, 246, 250, 139, 382 КАС України, ст. ст. 9, 122, 247, 251, 254, 256, 268, 280, 285 КУпАП, ПДР України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, поліцейського рядового поліції Черняк Тетяни Миколаївни Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову серії ЕАК № 2245505 від 14 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу 10 днів після проголошення повного рішення 07 вересня 2020 року, в разі неподання апеляційної скарги.

Суддя Кисіль О.А.