Справа № 420/3337/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3337/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника Офісу генерального прокурора - Пашаєва Г.В. (за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 квітня 2020 року надійшов адміністративний ОСОБА_1 до другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення морально шкоди.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року даний позов залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

04 травня 2020 року до суду від позивача за вх.№17545/20 надійшла заява про усунення недоліків, докази сплати 1000,00 грн. судового збору, заява про зменшення позовних вимог та належним чином оформлена позовна заяви (у 3-х примірниках), згідно яких позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправним і скасувати рішення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року про неуспішне проходження добору (співбесіди, атестації) ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора прийняти нове рішення за результатами співбесіди (добору, атестації) з ОСОБА_1 , як кандидата на вакантну посаду прокурора Офісу Генерального прокурора;

3. Стягнути солідарно з другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокуратура та Офісу Генерального прокурора 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

07 травня 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№17545/20) та відкрито провадження у адміністративній справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу. Витребувано у другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора належним чином засвідчені копії доказів а також копії аудіо- та відеозапису засідання кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року щодо проходження ОСОБА_1 співбесіди з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 березня 2020 року другою кадровою комісією з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора (далі-Друга кадрова комісія) за результатами проведення співбесіди прийнято рішення про неуспішне проходження добору ОСОБА_1 . Зазначає, що із вказаним рішенням його до цього часу не ознайомили. 14 березня 2020 року Другою кадровою комісією проведено останню співбесіду з кандидатами на посаду, проте станом на 10 квітня 2020 року жодного рейтингу не сформовано, а на сайті Офісу Генерального прокурора 23 березня 2020 року є повідомлення про те, що через карантинні обмеження рейтинг кандидатів, які успішно пройшли співбесіди в рамках добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, буде оприлюднений пізніше. Вважає, що гранична дата оголошення рейтингу та осіб які пройшли добір 19 березня 2020 року, а не 23 березня 2020 року. Вказує, що члени Другої кадрової комісії в повній мірі не відповідають кваліфікаційним вимогам, які встановлені пунктом 3 Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233, щодо політичної нейтральності, бездоганної репутації, високої професійної та моральної репутації, суспільного авторитету. Зазначає, що Друга кадрова комісія під час співбесіди, задаючи певні питання, застосовувала щодо нього дискримінацію в формі утиску. Позивач зазначає, що члени комісії, приймаючи оскаржуване рішення, проігнорували належні докази, що підтверджують його доброчесність та професійну компетентність, керуючись виключно власними мотивами. Рішення підписане членами комісії, які були відсутні при проведенні співбесіди з ним.

Ухвалою суду від 24 червня 2020 року витребувано у другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора та в Офісу Генерального прокурора належним чином засвідчені копії доказів та копії аудіо- та відеозапису засідання кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року щодо проходження ОСОБА_1 співбесіди з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора.

09 липня 2020 року ухвалою суду повторно витребувано у другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора та в Офісу Генерального прокурора копії аудіо- та відеозапису засідання кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року щодо проходження ОСОБА_1 співбесіди з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора та належним чином засвідчені копії.

Ухвалою суду від 31 липня 2020 року витребувано у другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора та в Офісу Генерального прокурора копії аудіо- та відеозапису засідання кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року щодо проходження ОСОБА_1 співбесіди з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора.

31 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/3337/20 до судового розгляду по суті.

03.08.2020 року до суду за вх. №30007/20 надійшов відзив Офісу генерального прокурора, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що 11.03.2020 року на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення «Результати співбесід в рамках добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора», отже позивач мав можливість дізнатися про рішення кадрової комісії безпосередньо після проходження співбесіди або ж на вебсайті Офісу Генерального прокурора. Зазначає, що саме кадрові комісії за приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора № 11 від 10 січня 2020 року, надають оцінку матеріалам атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання. Такі повноваження належить до виключної компетенції кадрових комісій. Ухвалення рішень про успішне чи неуспішне проходження добору за наслідками співбесіди є дискреційними повноваженнями комісії. Щодо некомпетентності членів кадрової комісії, відповідач вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не встановлено жодних вимог до осіб, які можуть бути членами таких комісій; визначення складу комісій, вимог до осіб, що можуть бути її членами, а також порядку роботи комісій є дискреційними повноваженням Генерального прокурора. З огляду на викладене, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

10.08.2020 року за вх. №31245/20 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що персональний склад утвореної Генеральним прокурором другої кадрової комісії частково не відповідає критеріям, наведеним у пункті 3 Порядку роботи кадрових комісій, затверджених наказом Генерального прокурора України від 17 жовтня 2019 року № 233. Зазначає, що відповідно до протоколу № 6 від 10 березня 2020 року вбачається, що серед інших членів комісії приймав участь в обговоренні та голосуванні ОСОБА_2 , проте під час проходження співбесіди з позивачем його не було серед присутніх, про що можна пересвідчитись переглянувши відеозапис засідання. Вказує, що спірне рішення є невмотивованим, без зазначення обставин, що вплинули на його прийняття, що є порушенням прав позивача. З огляду на той факт, що під час співбесіди та прийнятті рішення за її результатами були порушені права позивача просить позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов відповідача, відповіддю на відзив позивача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора № 14 від 10 січня 2020 року «Про створення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора» (т.1 а.с.227-228), з метою здійснення добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора наказано створити другу кадрову комісію у такому складі: ОСОБА_2 - голова комісії; ОСОБА_3 - член комісії; ОСОБА_4 - член комісії; делеговані міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародно-технічної допомоги та дипломатичними місіями: ОСОБА_5 - член комісії; ОСОБА_6 член комісії; ОСОБА_7 - член комісії.

Наказом Генерального прокурора № 133 від 05 березня 2020 року «Про внесення змін до наказів Генерального прокурора про створення першої та другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора» (т.1 а.с.229-230), окрім іншого, внесені такі зміни до наказу Генерального прокурора № 14 від 10 січня 2020 року «Про створення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора»: виключено зі складу другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_3 ; включено до складу другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_8 .

31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Другої кадрової комісії з заявою про участь у доборі кандидата на посаду прокурора (т.1 а.с.237).

Відповідно до відомості про результати тестування на знання та вміння у застосуванні закону на відповідність здійснювати повноваження прокурора (т.1 а.с.238), ОСОБА_1 отримав 81 бал.

Відповідно до відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (т.1 а.с.239), ОСОБА_1 отримав 95 балів (вербальний блок), 112 балів (абстрактно-логічний блок) та 104 бали (середній арифметичній бал).

Відповідно до протоколу № 6 засідання другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року (т.1 а.с.120-121, 242-247), присутні члени комісії: голова комісії: ОСОБА_2 , секретар комісії: ОСОБА_9 , члени комісії: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Порядок денний: 1. Розгляд заяв про перенесення дати проведення співбесіди. 2. Проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності та доброчесності (у т.ч. за п.14 ОСОБА_1 ). По п.14 у протоколі зазначено: «висловились: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 про результати співбесіди з ОСОБА_1 , дослідження матеріалів щодо кандидата стосовно його доброчесності, а також рівня професійної компетентності кандидата, зокрема з огляду на результати виконання ним практичного завдання відповідно до пунктів 7, 46-53 Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора 10 січня 2020 року № 11. Відповідно до пункту 53 Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора 10 січня 2020 року № 11, поставлено на голосування пропозицію щодо ухвалення рішення про успішне проходження добору кандидатом ОСОБА_1 . Результати голосування: «за» - 0, «проти» - 5. Вирішили: ухвалити рішення про неуспішне проходження добору кандидатом ОСОБА_1 . Протокол підписаний членами комісії ( ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ).

Відповідно до рішення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора № 2 «Про неуспішне проходження кандидатами добору» від 10 березня 2020 року (далі - Рішення) (т.1 а.с.122, 248), керуючись пунктом 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пунктами 7, 53 Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора 10 січня 2020 року № 11, під час проведення співбесіди комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність вимогам професійної компетентності та/або доброчесності кандидатів, у т.ч. ОСОБА_1 . Рішення підписано членами комісії ( ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ).

Позивач не погодився з прийняти рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся з позовною заявою до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Наказом Генерального прокурора від 16.01.2020 № 30 визначено розпочати з 20 січня 2020 року проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора.

Так, відповідно до п. 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Згідно з пп. 8 п. 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Генеральний прокурор визначає перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій, у якому зазначено, що кадрові комісії здійснюють свої повноваження на підставі п. 11, пп. 7 п. 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку для здійснення повноважень щодо забезпечення проведення атестації прокурорів та слідчих створюються комісії у складі шести осіб, з яких не менше трьох - особи делеговані міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями. Членами комісії можуть бути особи, які є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права.

Участь у комісії експертів, делегованих міжнародними неурядовими організаціями, дипломатичними місіями та проектами міжнародної технічної допомоги, яка передбачена Порядком, убезпечує кадрові комісії від зовнішнього тиску та потенційних упереджених рішень. В даному випадку експертами є активісти з питань захисту прав людини, адвокати, науковці, тобто, це ті фахівці, що використовують власний досвід з цих питань, в тому числі, отриманий в інших державах.

Наказом Генерального прокурора від 10.01.2020 № 14, який був оприлюднений на вебсайті Генеральної прокуратури України, створено другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора й визначено її персональний склад.

На час виникнення спірних правовідносин зазначений наказ є чинним, доказів його оскарження та скасування до суду не надано, а відтак суд відхиляє доводи позивача щодо некомпетентності членів Другої кадрової комісії.

Щодо доводів позивача з приводу порушення його прав внаслідок не ознайомлення зі спірним рішенням, суд зазначає, що відповідно до п.66 Порядку, копія рішення кадрової комісії щодо конкретного кандидата надається на підставі письмової заяви такого кандидата після завершення проведення добору та передачі кадровою комісією відповідних матеріалів до кадрового підрозділу.

При цьому матеріали справи не містять доказів звернення (доказів відправлення, відмітки про отримання тощо) позивача до Другої кадрової комісії з відповідним запитом. При цьому, суд зазначає, що позивач не заявляв вимогу у позовній заяві щодо бездіяльності Другої кадрової комісії щодо ненадання копії спірного рішення.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню Другої кадрової комісії суд зазначає наступне.

Добір на зайняття вакантної посади прокурора (далі - добір) - це встановлена пунктом 20 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Порядком проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора, затвердженим наказом Генерального прокурора 10 січня 2020 року № 11 (далі-Порядок) процедура проведення добору кандидатів на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах.

Згідно з пунктом 20 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» особи, які не займали посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, мають право, за умови відповідності вимогам, визначеним статтею 27 Закону України «Про прокуратуру», взяти участь у доборі на вакантні посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, які з`явилися після звільнення прокурорів за власним бажанням, неуспішного проходження прокурорами атестації або з інших підстав. Порядок проведення добору затверджується Генеральним прокурором.

Цим же пунктом розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» встановлено етапи проведення добору кандидатів на вакантні посади прокурора та зазначено, що добір може включати інші етапи, які визначаються у Порядку проведення добору на зайняття вакантної посади прокурора.

Пунктом 5 Порядку визначено, що добір включає етапи складення іспитів у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками кандидати виконують письмове практичне завдання.

Згідно із пунктами 46-53 Порядку співбесіда проводиться кадровою комісією з кандидатами в усній формі державною мовою. Співбесіда з кандидатом може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

До проведення співбесіди фізичні та юридичні особи мають право подавати до Офісу Генерального прокурора будь-яку інформацію, яка може свідчити про невідповідність кандидата критеріям доброчесності, шляхом надсилання такої інформації відповідній кадровій комісії, у тому числі на визначену кадровою комісією адресу електронної пошти.

Дослідження вказаної та іншої інформації щодо кандидата, який проходить співбесіду, а також документів, які кандидат подав для участі у доборі відповідно до статті 30 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени кадрової комісії можуть надіслати на адресу електронної пошти кандидата, зазначену в його заяві про участь у доборі кандидата на посаду прокурора, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних із матеріалами щодо кандидата. У цьому випадку протягом трьох календарних днів із дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, кандидат може подати кадровій комісії електронною поштою письмові пояснення (за необхідності - електронні копії (фотокопії) документів) (п.48 Порядку).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами кадрової комісії матеріалів щодо кандидата стосовно його доброчесності, а також рівня професійної компетентності кандидата, зокрема з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (п.49 Порядку).

Співбесіда кандидата складається з таких етапів: 1) дослідження членами кадрової комісії матеріалів щодо кандидата; 2) послідовне обговорення з кандидатом відповідних матеріалів, у тому числі у формі запитань і відповідей, а також обговорення результатів виконання ним практичного завдання (п.50 Порядку).

Згідно пункту 51 Порядку члени кадрової комісії мають право ставити запитання кандидату, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, доброчесності, а також із приводу іншої інформації, яка міститься у матеріалах щодо кандидата.

Залежно від результатів голосування кадрова комісія ухвалює рішення про успішне чи неуспішне проходження кандидатом добору.

Рішення про успішне проходження кандидатом добору за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження кандидатом добору за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження кандидатом добору (п.53 Порядку).

Згідно п.п. 54-56 Порядку кандидати, які пройшли співбесіду, запрошуються на оголошення ухваленого кадровою комісією рішення. Результати проведення співбесіди оприлюднюються на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора протягом одного дня з моменту її завершення.

За результатами проведення співбесід формується загальний рейтинг кандидатів, які успішно пройшли добір, шляхом додавання балів, отриманих кандидатами за результатами складення іспитів. До рейтингу входять кандидати, які набрали найбільшу кількість балів із розрахунку не більше як один кандидат на одну вакантну посаду, оприлюднену в оголошенні про добір. У разі отримання останнім кандидатом та наступними за ним кандидатами однакової кількості балів до рейтингу входить кандидат із більшим стажем роботи в галузі права, що визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про прокуратуру» (п.55 Порядку).

Загальний рейтинг кандидатів, які успішно пройшли добір, оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж через п`ять днів із моменту завершення співбесід. Кандидат вважається повідомленим про результати добору з моменту оприлюднення рейтингу (п.56 Порядку).

Посилаючись на «обставини, які свідчать про невідповідність вимогам професійної компетентності та/або доброчесності» ОСОБА_1 , у рішенні № 2 від 10 березня 2020 року членами Другої кадрової комісії не надано жодних пояснень, на підставі яких документів та розрахунків такий висновок сформовано.

Протокол засідання Другої кадрової комісії № 6 від 10 березня 2020 року також не містить жодних посилань на обставини, що мають значення для прийняття рішення № 2.

Без наведення у такому рішенні аргументів, які б засвідчували правомірність такого висновку, позиції позивача з наведеного питання, аналізу наявної інформації та встановлених під час добору обставин з посиланням на належні та допустимі докази, на підставі яких ці обставини встановлено, робить зазначене рішення протиправним з огляду на наступне.

У контексті наведеного слід додати, що згідно з п.п. 169-170 рішення ЄСПЛ від 09.04.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «вислів «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25.03.1998 у справі «Копп проти Швейцарії», п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, відповідність закону передбачає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку стосовно обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. також рішення від 24.04.2008 у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява №1365/07, п. 39).

Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимутися, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства», заява №44787/98, п. 46, 2001-IX).

У пункті 49 рішення ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) зазначено, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Обґрунтований сумнів за замовчуванням повинен містити достатні підстави для його виникнення.

За висновком суду, рішення, підставою для якого може бути обґрунтований сумнів, повинно містити пояснення всіх обставин, що мають значення для вирішення відповідного питання.

Презюмування оціночного поняття, яким є обґрунтований сумнів, як на підставу прийняття рішення, не лише спотворює його обґрунтованість, а й суперечить принципу правової визначеності, однією зі складових якого є чітке встановлення меж та порядку реалізації владних повноважень спеціальним суб`єктом.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що проведення добору на вакантні посади прокурорів є дискреційними повноваженнями кадрової комісії. Водночас, обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат добору повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема кандидату, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо добору кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура добору і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення кандидата взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася кадрова комісія, коли оцінювала кандидата, тобто які мотиви ухваленого рішення.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку № 11 питань, які мають бути дослідженні в рамках добору на вакантні посади прокурорів; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, яка приймає участь у процедурі добору; є посилання на норми права, якими керувалася кадрова комісія. Таке рішення повинно містити судження комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності кандидата, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

У спірному ж рішенні Друга кадрова комісія обмежилася лише стислим (загальним, невизначеним) посиланням на наявність окремих начебто «обставин, які свідчать про невідповідність вимогам професійної компетентності та/або доброчесності» щодо відповідності позивача вимогам доброчесності, що жодним чином не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила Друга кадрова комісія під час ухвалення такого рішення.

Окрім того, такий підхід до добору на вакантні посади прокурорів певною мірою підриває авторитет до системи прокуратури загалом.

Відсутність в оскаржуваному рішенні Другої кадрової комісії мотивів його прийняття, посилань на конкретні обставини і підстави, а також відсутність у відповідачів будь-яких доказових доводів, які б слугували і стали підставою для висновків Другої кадрової комісії, за яких позивач не відповідає законодавчо визначеним критеріям для зайняття посади прокурора, перевірка на наявність яких здійснюється в межах процедури добору на вакантні посади прокурорів, є достатнім та самостійним підґрунтям для визнання його протиправним та скасування.

Згідно зі ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені свободи, передбачені статтями 24, 25, 27- 29, 40, 47, 51, 52, 55- 63 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції України, громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Отже, з викладених норм Конституції України убачається, що одним із принципів дії правової системи в Україні визначено принцип верховенства права та встановлено, що права і свободи можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених Конституцією України, а саме, у разі введення воєнного або надзвичайного стану.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, під час розгляду справи встановлено про закінчення процедури добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, розпочатого на підставі наказу Генерального прокурора від 16 січня 2020 року № 30.

Згідно зі ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Нормами ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, оскаржуване рішення Другої кадрової комісії щодо ОСОБА_1 не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки відповідачами не надано належних та достатніх доказів, які мали вирішальне значення для його прийняття, не наведено достовірних даних, які були взяті Другою кадровою комісією до уваги при прийнятті спірного рішення.

Ніщо із зазначеного не знайшло відображення в оскаржуваному рішенні Другої кадрової комісії, яке фактично зводиться до констатації сумніву у професійній компетенції кандидата на посаду прокурора, без наведеного обґрунтування такого висновку.

Наведене узгоджується із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та практикою Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (ст. 32).

У рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що «... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)».

У зв`язку з цим суд також не бере до уваги посилання представника Офісу Генерального прокурора щодо дискреційних повноважень кадрових комісії та відсутність повноважень суду здійснювати оцінку професійної компетенції та доброчесності кандидатів на посаду прокурора.

Суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини вироблено позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008 року, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995 року, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011 року, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010 року).

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006 року, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984 року).

Таким чином, оскільки оспорюване рішення Другої кадрової комісії не містить мотивів, з яких комісія дійшла висновку про не відповідність ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності та/або доброчесності, що є підставою для скасування даного рішення і задоволення позовних вимог в цій частині.

Окремо суд зазначає, що відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами доводи ОСОБА_1 відносно того, що спірне рішення підписане членами комісії, які не приймали участь у проведенні співбесіди з позивачем.

Відтак, суд вважає позовну вимогу щодо визнання протиправним і скасування рішення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року № 2 про неуспішне проходження кандидатом добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позовної вимоги про зобов`язання другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора прийняти нове рішення за результатами співбесіди (добору, атестації) з Владом Сергієм Федоровичем, як кандидата на вакантну посаду прокурора Офісу Генерального прокурора, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, що не є суб`єктом владних повноважень до компетенції якого належить проведення співбесіди та надання оцінки рівня професійної компетентності кандидата та прийняття рішення про успішне чи неуспішне проходження кандидатом добору.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо зобов`язання другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора прийняти нове рішення за результатами проведеної співбесіди (добору, атестації) з Владом Сергієм Федоровичем, як кандидата на вакантну посаду прокурора Офісу Генерального прокурора.

У той же час, відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки суд дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, позивач опиняється на етапі конкурсу, який передував проведенню співбесіди.

Разом з цим, судом встановлено, що позивачем успішно пройдено тестування на знання та вміння у застосуванні закону на відповідність здійснювати повноваження прокурора та тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з метою захисту та відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди з кандидатом на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд враховує, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Посилання позивача на те, що незаконність рішення Другої кадрової комісії потягнула за собою тяжкі наслідки, які проявилися у сильних душевних переживаннях, стресах, що також позначилося на стані здоров`я позивача, створили підставу для виникнення й розвитку психосоматичних розладів, жодним доказом не підтверджено та є необгрунтованим, що свідчить про недоведеність понесення позивачем моральних страждань та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки при з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення другої кадрової комісії з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора від 10 березня 2020 року № 2 про неуспішне проходження кандидатом добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 .

Зобов`язати другу кадрову комісію з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора за результатами співбесіди з кандидатом на зайняття вакантної посади прокурора в Офісі Генерального прокурора ОСОБА_1 прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

- друга кадрова комісія з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора (вул.Різницька, буд.13/15, м.Київ, 01011);

- Офіс Генерального прокурора (вул.Різницька, буд.13/15, м.Київ, 01011, ).

Повний текст рішення складено та підписано 08.09.2020 року.

Суддя Вовченко O.A.