Справа № 640/6916/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6916/19 Головуючий у І інстанції - Скочок Т.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Верховного Суду, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрат частини заробітної плати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Верховного Суду України, Верхового Суду, Державної казначейської служби України, в якому просила:

- визнати протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство дії щодо недопущення Позивачки до робочого місця, перешкоджанні у виконанні посадових обов`язків, невиплати заробітної плати та інших нарахувань передбачених чинним законодавством про оплату праці, невиконання вимог ст. 22 Закону України «Про державну службу»;

- стягнути з Відповідачів на її користь 180 890,24 грн. заробітної плати (заборгованість за період з 01 липня 2018 року до 31 березня 2019 року), 6 934,02 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, 13 287,84 грн. на відшкодування майнової шкоди, а також 200 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди, шляхом стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України;

- зобов`язати Відповідачів вчинити дії, якими допустити Позивачку до робочого місця та виконання посадових обов`язків, сплатити (перерахувати) до бюджету податок з доходу та військовий збір (пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), виконати вимоги ст. 22 Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що починаючи з 01.07.2018 року вона позбавлена можливості отримувати будь-який дохід та понад дев`ять місяців перебуває у ситуації, коли не може розпоряджатись заробленими грошима, у зв`язку з чим позбавлена права власності на власну заробітну плату.

При цьому, Позивачка наголошує на тому, що з нею розірвано трудові відносини та не звільнено у встановленому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для подання до суду відзивів, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 травня 2020 року зупинено провадження в адміністративній справі № 640/6916/19 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 640/24660/19.

Приймаючи дане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у межах адміністративної справи № 640/24660/19 встановленню підлягає факт протиправності або правомірності наказу від 16 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у Верховному Суді України, що, у свою чергу, встановить наявність або відсутність факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Верховним Судом України, починаючи з липня 2018 року, зокрема й необхідність допуску останньої до робочого місця та виплати заробітної плати.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про з`ясування необхідності допуску останньої до роботи, проігнорувавши той факт, що право на задоволення цієї позовної вимоги порушено і не може бути захищено в судовому порядку, оскільки Позивачка звільнилась з займаної посади.

На адресу суду надійшов Відзив на апеляційну скаргу від Верховного Суду, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі № 640/24660/19 за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Верховного Суду України, Верховного Суду, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Верховного Суду України відкрито провадження у справі.

Предметом оскарження у справі № 640/24660/19 є протиправність/ незаконність та визнання такими, що грубо порушують законодавство про захист персональних даних, дії Верховного Суду та «ліквідаційної комісії» Верховного Суду України, зокрема колишнього голови цієї комісії ОСОБА_2 , щодо збирання, використання та зберігання персональних даних ОСОБА_1 з невідомих джерел та без відповідного дозволу, а також визнання протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство дії «ліквідаційної комісії» Верховного Суду України, зокрема колишнього голови цієї комісії ОСОБА_2 щодо видання наказу від 16 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України, а також визнання протиправним та скасування цього наказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах адміністративної справи № 640/24660/19 встановленню підлягає факт протиправності або правомірності наказу від 16 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у Верховному Суді України, що, у свою чергу, встановить наявність або відсутність факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Верховним Судом України, починаючи з липня 2018 року, зокрема й необхідність допуску останньої до робочого місця та виплати заробітної плати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ця підстава виникає в процесі тоді, коли постановлення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для цієї справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження з підстав, передбачених цією нормою, допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо, тобто коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі та рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 640/24660/19 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 236, 241, 242, 243, 308, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року про зупинення провадження у справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко