Справа № 540/397/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/397/20
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Дата і місце ухвалення 15.04.2020р., м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Фермерське господарство "Діоніс і Ко" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Іванівської селищної ради Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Фермерське господарство "Діоніс і Ко", в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність позивача земельної ділянки, у проекті якої повинне бути прийняте рішення за заявою позивача про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою щодо надання йому у власність земельної частки (паю);

- зобов`язати відповідача не пізніше 14 днів з дня набрання рішенням суду законної сили повторно розглянути подані заяви щодо відведення йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:026:0008 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилається на те, що він звернувся до Іванівської селищної ради, будучи зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення площею 80 га, що розташована на території Іванівської селищної ради Херсонської області, яка раніше передана ОСОБА_2 в оренду для ведення селянського (фермерського) господарства. Апелянт вважає, що він, відповідно до ст. 32 Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" він має право на отримання цієї земельної ділянки безоплатно у приватну власність як член фермерського господарства "Діоніс і Ко", в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України для безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Апелянт вважає, що за нормами чинного законодавства, громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України, а ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що він має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), за рахунок земельної ділянки, яка раніше була надана для ведення фермерського господарства.

Враховуючи все вищезазначене апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року та постановити нове, яким позов задовольнити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між Іванівською районною державною адміністрацією Херсонської області (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_2 (Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в короткострокове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Іванівської селищної ради в контурах № НОМЕР_1 , площа земельної ділянки 80,0 га та ріллі із земель резервного фонду Іванівської селищної ради.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 17.11.2016р. №21-6768/18-16-СГ поновлено з 11.10.2016р. строком на 7 років договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

25.10.2006 року було зареєстроване Фермерське господарство «Діоніс і Ко» (), засновником і головою якого є ОСОБА_2 .

21 серпня 2019 року та 07 листопада 2019 року голова ФГ «Діоніс і Ко» звернувся до Іванівської ОТГ Херсонської області із заявами про розгляд питання щодо надання дозволу для розробки технічної документації про виділення земельної частки (паю) члену ФГ «Діоніс і Ко» ОСОБА_1 із земель, наданих фермерському господарству для ведення фермерського господарства в розрізі поля (кадастровий номер земельної ділянки :07:026:0008), згідно договору від 11.10.2006р. №38.

Листами від 18.10.2019р. №05-09-235817/0/19/700-22.06 та від 12.01.2020р. №1989 Іванівською селищною радою повідомлено голову ФГ про те, що згідно результатів відкритого поіменного голосування депутатів селищної ради на пленарному засіданні ХХХ сесії VII скликання 16.10.2019р. та ХХХІІІ сесії VII скликання 20.12.2019р. рішення не прийнято, оскільки не набралось достатньої кількості голосів.

Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 42,5322 га, за кадастровим номером :07:026:0008, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства передана у користування ФГ «Діоніс і Ко», в особі його голови ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі від 30.08.2006 року та додатковими угодами від 14.12.2006р. і від 19.12.2016р. Доказів, розірвання, у встановленому законодавством порядку, вищевказаного договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий №:07:026:0008, станом на час виникнення спірних правовідносин, матеріали справи не містять, також не містять доказів віднесення зазначеної земельної ділянки до складу земель фермерського господарства «Діоніс і Ко».

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не наділений правом отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :07:026:0008, загальною площею 42,5322 га, у відповідності до вищенаведених норм законодавства, допоки вказана земельна ділянка перебуває у користуванні фермерського господарства на праві оренди.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача у частині не прийняття рішення про надання дозволу у виготовлені проекту землеустрою, суд зазначив, що заяви Голови ФГ «Діоніс і Ко» від 21.08.2019р. та від 07.11.2019р. були включені до порядку денного пленарних засідань позачергових ХХХ та ХХХІІІ сесій селищної ради, однак рішення не були прийняті у зв`язку з тим, що не набралось достатньої кількості голосів. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, на яку посилається позивач, відсутня.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

За приписами ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Частиною 1 статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності із земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Отже, ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право членів фермерського господарства на отримання безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, для фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної передачі є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, статтею 118 ЗК України покладено на відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, обов`язок у місячний строк розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняти одне із рішень: надати відповідний дозвіл або відмовити у його наданні.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч.2 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

Виходячи з наведених правових норм, рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключних повноважень селищної ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність селищної ради про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись саме у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.11.2018р. у справі №826/8844/16.

З матеріалів справи вбачається, що заяви голови ФГ «Діоніс і Ко» від 21 серпня 2019 року та 07 листопада 2019 року про розгляд питання щодо надання дозволу для розробки технічної документації про виділення земельної частки (паю) члену ФГ «Діоніс і Ко» ОСОБА_1 із земель, наданих фермерському господарству для ведення фермерського господарства в розрізі поля (кадастровий номер земельної ділянки :07:026:0008), згідно договору від 11.10.2006р. №38, двічі - 16.10.2019 року та 20.12.2019 року виносилось на засідання сесій Іванівської селищної ради, шляхом включення до порядку денного, але рішення не було прийнято через відсутність достатньої кількості голосів.

Таким чином, Іванівська селищна рада Херсонської області у встановлений законодавством строк не розглянула заяви від 21.08.2019р. та від 07.11.2019р. та не прийняла жодного з рішень за такими заявами - надати дозвіл, відмовити у його наданні. В порушення норм Земельного Кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідачем не прийнято вмотивованого акта у формі рішення стосовно заявлених клопотань.

Неприйняття селищною радою жодного рішення у строк, закріплений частиною сьомою статті 118 ЗК України, ставить особу у правову невизначеність, що є недопустимим у відповідності до змісту та сутності принципів верховенства права та законності, а також порушує її конституційні права щодо розгляду її звернення органом місцевого самоврядування.

Розгляд питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою мав завершитись прийняттям одного з конкретних рішень. Невирішення даного питання через відсутність достатньої кількості голосів свідчить про те, що волевиявлення щодо такого питання депутати ради не висловлювали.

Відсутність рішення селищної ради про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту бездіяльності відповідача щодо розгляду заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та порушення його права при вирішенні питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки позивачем не дотримано вимог статей 31, 32, 116 Земельного кодексу України та статей 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство".

В свою чергу, позивачем заявлено вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача саме у частині не прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як вже зазначалось вище, наслідком розгляду поданих заяв повинно було бути прийняття компетентним органом одного з передбачених законодавством рішень, а не якогось конкретного.

Крім того, на думку колегії суддів, надаючи оцінку наявності у позивача права на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :07:026:0008, загальною площею 42,5322 га, суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача щодо вирішення питань, які віднесені до його виключної компетенції, що є неприпустимим.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Що стосується способу захисту прав позивача, то суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом, а відтак, належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде прийняття рішення про зобов`язання Іванівської селищної ради Херсонської області винести на засідання сесії селищної ради та розглянути заяви голови ФГ «Діоніс і Ко» від 21 серпня 2019 року та від 07 листопада 2019 року, подані в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд питання щодо надання дозволу для розробки технічної документації про виділення земельної частки (паю) члену ФГ «Діоніс і Ко» ОСОБА_1 із земель, наданих фермерському господарству для ведення фермерського господарства в розрізі поля (кадастровий номер земельної ділянки :07:026:0008), згідно договору від 11.10.2006р. №38.

Що ж до посилань апелянта на те, що на підставі положень ст.118 Земельного кодексу України після спливу місячного строку з дня подання заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки позивач мав право самостійно замовити проект землеустрою, то колегія суддів зазначає, що законодавець визначив право зацікавленої особи самостійно замовити проект землеустрою. Однак, надання особі чинним законодавством відповідного права не звільняє уповноважений орган державної влади чи місцевого самоврядування від виконання покладених на нього обов`язків. Визначений статтею 118 ЗК України «принцип мовчазної згоди» передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі №806/3095/17, від 14 серпня 2018 року по справі №806/2732/17, від 23 січня 2019 року у справі №803/667/18.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 6 від 12.02.2020 року. Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0..1 від 14.05.2020 року та № 160 від 12.06.2020 року.

При цьому, при зверненні до суду першої інстанції позивачем було заявлено одну вимогу немайнового характеру та похідну від неї вимогу.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача та наявності підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути подані клопотання, колегія суддів вважає, що стягненню на користь ОСОБА_1 з Іванівської селищної ради Херсонської області (за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб`єкта владних повноважень) підлягає сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Частиною статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Іванівської селищної ради Херсонської області щодо не прийняття рішення стосовно розгляду заяв голови Фермерського господарства «Діоніс і Ко» від 21 серпня 2019 року та від 07 листопада 2019 року ОСОБА_2 , поданих в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд питання щодо надання дозволу для розробки технічної документації про виділення земельної частки (паю) члену Фермерського господарства «Діоніс і Ко» ОСОБА_1 із земель, наданих фермерському господарству для ведення фермерського господарства в розрізі поля (кадастровий номер земельної ділянки :07:026:0008), згідно договору від 11.10.2006р. №38.

Зобов`язати Іванівську селищну раду Херсонської області винести на розгляд сесії селищної ради та розглянути заяви голови Фермерського господарства «Діоніс і Ко» Крижка Сергія Івановича від 21 серпня 2019 року та від 07 листопада 2019 року, поданих в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд питання щодо надання дозволу для розробки технічної документації про виділення земельної частки (паю) члену Фермерського господарства «Діоніс і Ко» ОСОБА_1 із земель, наданих фермерському господарству для ведення фермерського господарства в розрізі поля (кадастровий номер земельної ділянки :07:026:0008), згідно договору від 11.10.2006р. №38 та прийняти за наслідком їх розгляду рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Іванівської селищної ради Херсонської області (75401, Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Соборна, 1а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук