Справа № 260/887/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/887/19 пров. № А/857/7982/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року, ухвалене суддею Гаврилко С.Є. у м.Ужгороді Закарпатської області, повний текст якого складений 25 травня 2020 року, у справі № 260/887/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2019 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Управління Держпраці у Закарпатській області, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженим посадовими особами №ЗК38/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-25 від 14.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про невідповідність відомостей, зазначених в акті перевірки, протоколі про адміністративне правопорушення №ЗК 38/221/АВ/П/ПТ від 23.01.2019, фактичним обставинам справи, що слугувало прийняттю незаконної постанови.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем було складено акт про відмову від підпису на наступний день після складення акту інспекційного відвідування та припису, що є порушенням Порядку №295, оскільки такими діями позивача позбавлено права на подання в межах трьохденного строку з дати підписання акту обгрунтованих зауважень на акт інспекційного відвідування та на участь у процесі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень. Також серед порушень порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю суд вказав, що з акту вбачається, що інспекційне відвідування проведено за адресою: АДРЕСА_1 . Проте наказом про проведення інспекційного відвідування посадовим особам доручено здійснення його проведення за адресою: АДРЕСА_2 . Аналогічна адреса зазначена у направленні на інспекційне відвідування та в акті інспекційного відвідування. Будь-яких пояснень щодо зміни адреси проведення інспекційного відвідування відповідачем в ході розгляду справи не надано.

Також суд вказав, що висновки відповідача про допуск позивачем працівників до роботи без укладення трудового договору є помилковими, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження встановленого факту щодо допуску до виконання роботи громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без укладання з ними трудових договорів. Суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на час проведення інспекційного відвідування 23 січня 2019 року громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перебували у належним чином оформлених трудових відносинах, а відтак у відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог частин 1, 3 ст.24 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з 27 квітня 2004 року за №0004099 і здійснює господарську діяльність з лісопильного та стругального виробництва (КВЕД 16.24), оптової торгівлі деревиною будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (КВЕД 46.73) за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 67-69).

На підставі рішення колегії Державної служби України з питань праці № 1 від 19 жовтня 2018 року, затвердженого 27.10.2018, та переліку суб`єктів господарювання для проведення спільних перевірок, затвердженого ГУ ДФС у Закарпатській області та Управлінням Держпраці у Закарпатській області, скарги ОСОБА_5 від 06.12.2018, скарги завідувача Дулівським дошкільним навчальним закладом Деяк Христини Василівни від 29.11.2018, скарги ОСОБА_6 від 05.11.2018 Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ №243 від 12.12.2018 про проведення інспекційних відвідувань суб`єктів господарювання згідно переліку, під пунктом сьомим якого значиться ФОП ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 щодо порушень при оформлення трудових відносин та керуючись Конвенціями про інспекцію праці питання оплати праці, часу праці та відпочинку, дотримання мінімальних гарантій, використання праці неповнолітніх (т. 1 а.с. 43-44).

На підставі вказаного наказу 18 грудня 2018 року видано направлення № 2201 на проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , строком дії з 23 січня 2019 року по 24 січня 2019 року (т.1 а.с. 50).

23 січня 2019 року посадовою особою управління Держпраці у Закарпатській області - головним державним інспектором Юртин В.Ю. проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

В ході перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 частин 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів від 17 червня 2015 №413, а саме встановлено використання фізичною особою-підприємцем найманої праці фізичних осіб без укладення з ними трудових договорів, що зафіксовано в Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, від 23 січня 2019 року № ЗК38/221/АВ (т.1 а.с. 51-58).

Головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області позивачу внесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК 38/221/АВ/П від 23 січня 2019 року, яким зобов`язано усунути виявлені порушення, вказані в Акті інспекційного відвідування (т. 1 а.с. 59).

23 січня 2019 року позивачем Управлінню Держпраці у Закарпатській області надано пояснення, у яких позивач не погоджується із висновками акту інспекційного відвідування від 23 січня 2019 року № ЗК38/221/АВ, вказуючи на належне оформлення трудових відносин із вказаними в акті працівниками фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , якій видано дозвіл на розпилення деревини (т.1 а.с. 63).

24 січня 2019 року інспектом праці складено акт про відмову від підпису від №ЗК38/221/АВ/ВП. Зі змісту акта слідує, що у зв`язку із відмовою ФОП ОСОБА_1 від підпису акту інспекційного відвідування, акт інспекційного відвідування направлено суб`єкту господарювання за його юридичною адресою проживання (т.1 а.с.60).

01 лютого 2019 року першим начальником Управління Держпраці у Закарпатській області Дорош Б.В. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗК38/221/АВ/П/ПТ-ТД, згідно якого справа підлягає розгляду відповідно до статті 265 КЗпП України 14 лютого 2019 року в Управлінні Держпраці у Закарпатьскій області за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16 (т. 1 а.с. 71).

Листом № 07-02/583 від 05.02.2019 позивача повідомлено до дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу (т.1 а.с. 72)

14 лютого 2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Закарпатській області Грициком Василем Івановичем було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ЗК38/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-25, якою на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 375570 грн (т. а.с. 73-74).

Позивач, вважаючи постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЗК38/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-25 від 14.02.2019 протиправною, звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V).

В розумінні ст.1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пп. 6 п. 4, п. 7 Положення №96 Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Державна служба України з питань праці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Основні засади здійснення контролю за додержанням законодавства про працю визначені Конвенцією Міжнародної організації праці 1947 року № 81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-IV і є частиною національного законодавства України та застосовується в порядку передбаченому Законом України "Про міжнародні договори України".

Відповідно до ст.12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктами 8-10 Порядку №295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкт відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 14 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.

Згідно з положеннями статті 10 Закону №877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зауважує, що з`ясовуючи дотримання процедури проведення інспекційного відвідування в аспекті спірних правовідносин слід зважити на те, що інспекційне відвідування проводилось в присутності ФОП ОСОБА_1 , який за наявності підстав вважати порушеним порядок проведення інспекційного відвідування, в тому числі за відсутності підстав для проведення, не надання копій документів, передбачених Порядком №295, чи не одержання повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду не був позбавлений можливості, в силу приписів статті 10 Закону №877-V та підпункту 2 пункту 14 Порядку №295, реалізувати своє право на захист шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до інспекційного відвідування. Допуск до інспекційного відвідування нівелює правові наслідки порушень, допущених при призначенні такої.

Разом з тим, слід зазначити, що судом не встановлено процесуальних порушень при проведенні перевірки відповідачем, на які позивач покликається як на підставу для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, а саме наказ про проведення інспекційних відвідувань, направлення на проведення інспекційного відвідування та вступна частина акту інспекційного відвідування містять зазначення юридичної адреси суб`єкта господарювання - вул. Івана Франка, 119, с. Калини, Тячівський район, Закарпатська область, 90532, разом з тим, порушення виявлені під час інспекційного відвідування за адресою вул. Бачинського,18, с.Калини, Тячівський район, Закарпатська область, та зафіксовані в акті інспекційного відвідування не свідчать про порушення інспекторами Порядку, оскільки вказана адреса є місцем фактичного здійснення його господарської діяльності, що позивачем не заперечується.

Згідно з пунктами 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пунктів 23-24 Порядку №295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Відповідно до п.п. 27-29 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються. Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.04.2018 у справі № 823/708/17 (провадження № К/9901/747/17), заходи щодо притягнення до відповідальності - штрафи у сфері порушення законодавства про працю - застосовуються незалежно від факту усунення виявлених порушень та не можуть бути підставою для уникнення застосування контролюючими органами та органами у сфері нагляду зазначених заходів.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4 Порядку №509).

Приписами пункту 8 Порядку № 509 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Наявними в матеріалах справи доказами (копією листа та фіскальним чеком) підтверджується виконання управлінням Держпраці обов`язку належного повідомлення позивача про розгляд справи шляхом направлення на його адресу відповідного повідомлення рекомендованим листом з дотриманням п`ятиденного строку до дати розгляду справи, а також паралельно використано інший із передбачених пунктом 6 Порядку № 509 спосіб повідомлення позивача (телеграмою) з метою належного доведення до відома інформації про розгляд його справи. Зі змісту постанови вбачається, що розгляд справи про накладення штрафу відбувся за участі позивача. Наведене свідчить про відсутність процесуальних порушень при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Протиправність оскаржуваної постанови позивач обгрунтовує також відсутністю правових підстав для її прийняття, оскільки на спростування висновків інспектора, викладених в акті інспекційного відвідування щодо неоформлених трудових відносин, що зокрема слугувало передумовою для внесення припису та накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, позивачем на розгляд суду надано докази про характер правовідносин між позивачем та найманими працівниками.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Вирішуючи питання про правомірність прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК38/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-25 від 14.02.2019, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інспекційне відвідування відповідачем проведено за наявності підстав, визначених п.5 Порядку №295, в межах встановлених строків та з дотриманням відповідної процедури.

В межах спірних правовідносин підлягають дослідженню обставин щодо наявності ознак трудових відносин між позивачем та найманими працівниками.

Зі змісту акту інспекційного відвідування слідує що під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності з лісопильного та стругального виробництва, за адресою: АДРЕСА_1 , судом встановлено, що інспекційним відвідуванням у позивача виявлено 16 найманих працівників, які виконували роботу за верстатами та обладнанням. Після повідомлення державними інспекторами ФОП ОСОБА_1 про проведення в нього інспекційного відвідування за його вказівкою більша частина найманих працівників покинули робочі місця та вийшла за територію виробництва. При цьому, працівники відмовлялися повідомляти своє прізвище, ім`я та надати усні або письмові пояснення. Надав письмове пояснення найманий працівник ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_3 . У відібраних інспектором письмових поясненнях ОСОБА_2 вказав, що працює у ФОП ОСОБА_1 за усною домовленістю помічником рамника три дні, але письмовий трудовий договір або цивільно-правовий договір не укладав (т.1 а.с.62).

Найманий працівник ОСОБА_8 , проживає в АДРЕСА_4 , у письмових поясненнях вказав, що працює у суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 рамником протягом одного року без укладення письмового договору (т.1 а.с.61).

Найманий працівник ОСОБА_9 , проживає АДРЕСА_5 письмові пояснення надавати відмовився, але усно заявив, що працює за усною домовленістю у ФОП ОСОБА_1 на обрізці досок протягом трьох днів, письмового договору та договору цивільно-правового характеру не укладав.

Найманий працівник ОСОБА_4 , проживає в АДРЕСА_6 , усно пояснив, що працює один місяць у ФОП ОСОБА_1 , який являється його зятем, трудового договору чи цивільно-правового договору не укладав, від надання письмових пояснень відмовився.

ФОП ОСОБА_1 при перевірці укладених із найманими працівниками трудових договорів, цивільно-правових договорів або розпорядчих наказів, табелів обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжних відомостей інспекторам не надав, що свідчить про їх відсутність та проведення розрахунку з найманими працівниками без утримання та сплати податків і зборів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413.

Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами обгрунтована тим, що в ході розгляду справи посадовою особою Управління Держпраці у Закарпатській області враховано надані на розгляд докази укладення між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 трудових відносин, а саме трудовий договір, наказ про прийом на роботу та повідомлення Тячівської державної податкової інспекції про прийняття працівника на роботу. Щодо трудових договорів, укладених між ФОП ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які під час розгляду справи надав ФОП ОСОБА_1 , уповноваженою особою вказано про їх неврахування при прийнятті рішення з огляду на те, що під час інспекційного відвідування такі документи не були надані інспектору на спростування виявлених порушень, окрім того у встановлений законом триденний строк позивач не скористався правом на подання відповідного заперечення на висновки інспектора про використання праці гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без оформлення трудових відносин.

Оскаржувана постанова містить висновок про те, що в порушення вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав на наявність у матеріалах справи доказів належного оформлення трудових відносин між позивачем та гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а саме: безстрокових договорів, укладених з цими найманими працівниками, датованих 21 січня 2019 року, 16 січня 2019 року та 10 січня 2019 року відповідно, розрахунково-платіжних відомостей №РТ-01 за січень-березень 2019 року та звідних для відрахування у Фонди, табелів використання робочого часу за січень-березень 2919 року.

Колегією суддів, дослідивши докази, на які покликається позивач, вказуючи на наявність належно оформлених трудових відносин, встановлено, що такі свідчать про оформлення трудових відносин між гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із фізичною особою ОСОБА_10 , а не позивачем у справі.

Колегія суддів зауважує, що виявлені інспектором праці під час інспекційного відвідування порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, зафіксовані в акті перевірки, підтверджуються також наявними в матеріалах справи доказами, зокрема здійсненими за допомогою засобами відеофіксації, а висновки про наявність між позивачем гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 правовідносин трудового характеру відповідають фактично встановленим обставинам справи, відтак такі правомірно відповідачем були розцінені, як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що свідчить про наявність в діях позивача ознак порушення ст.24 КЗпП України.

Враховуючи викладене, а також встановлення факту наявності в діях позивача порушень ст.24 КЗпП України, колегія суддів приходить до висновку про правомірність накладення відповідачем на позивача штрафу у розмірі 375570 грн (4173, 00 грн * 30 * 3), що відповідає санкції ст.265 КЗпП України, якою передбачена відповідальність за виявлене порушення трудового законодавства.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних постанови та припису.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженим посадовими особами №ЗК38/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-25 від 14.02.2019 є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області задовольнити, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 260/887/19 - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена в повному обсязі 09.09.2020.