Справа № 298/409/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2020 року м. Ужгород№ 298/409/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №4046-сг від 24.12.2019 р.; 2) зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.11.2019 із урахуванням вимог чинного земельного законодавства з можливістю надати дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на ім`я позивача (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель - 01.03) із земель, що розташовані на території Великоберезнянської селищної ОТГ Великоберезнянського району Закарпатської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2019 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Великоберезнянської селищної ради, однак наказом №4046-сг від 24.12.2019 р. у задоволенні такого було відмовлено з мотивів відсутності рішення Великоберезнянської селищної об`єднаної територіальної громади про погодження передачі такої у власність. Вказане рішення вважає протиправним та таким, що суперечить нормам ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки при зверненні було надано всі необхідні документи. В свою чергу вважає, що відсутність погодження органу місцевого самоврядування можна кваліфікувати як мовчазну згоду.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2020 року дану адміністративну справу передано за підсудністю до Закарпатського окружного адміністративного суду.

15 червня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позов №9-7-0.72-4763/2-20 від 11.06.2020, в якому просить суд відмовити у його задоволенні з огляду на безпідставність. Зокрема, вважає, що нормами розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 р. №60 встановлений обов`язок Головного управління Держгеокадастру забезпечити здійснення погодження передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну або приватну власність з об`єднаною територіальною громадою. Звертає увагу суду на те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 р. Держгеокадастру доручено розпочати з 01 лютого 2018 року передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського значення державної власності в комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад. Тому до здійснення вказаних дій такі можуть бути передані у приватну власність виключно на підставі погодження відповідної територіальної громади. Вважає, що прийняте рішення є правомірним, враховуючи відсутність погодження Великоберезнянською селищною ОТГ клопотання позивача. Також звертає увагу суду на віднесення вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою до дискреційних повноважень відповідача.

17 червня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якого проти доводів відповідача заперечив. Зокрема, зазначає, що відповідачем не надано суду доказів звернення до територіальної громади з метою погодження передачі у власність зазначеної у поданому позивачем клопотанні земельної ділянки та її відмови. Також вважає безпідставними посилання відповідача на дискреційність своїх повноважень з приводу надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки вказане питання не є предметом позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення (поділу) земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності (землі запасу), яка розташована за межами населеного пункту на території Великоберезнянської селищної ради Великоберезнянського району Закарпатської області (арк. спр. 49 56).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області) №4046-сг від 24 грудня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 було відмовлено з мотивів відсутності рішення Великоберезнянської селищної об`єднаної територіальної громади (Великоберезнянської селищної ОТГ) про погодження передачі у власність земельної ділянки (арк. спр. 6).

Вважаючи таку відмову суб`єкта владних повноважень протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється нормами глави 19 ЗК України.

Ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, п. в ч. 3 ст.116 ЗК України передбачене право громадян на безоплатну передачу земельних ділянок у їх власність шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Порядок реалізації права на безоплатну приватизацію земельних ділянок громадянами регламентується 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Повноваження центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб надані ч. 4 ст. 122 ЗК України.

Таким чином, для отримання у власність спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивач звернувся у законодавчо встановленому порядку до уповноваженого на те органу.

Ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає порядок розгляду вищезазначених клопотань уповноваженим органом. Так, вказана законодавча норма передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Окрім того, ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлює, що виключною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 24.12.2019 р. №4046-сг, відповідач відмовив у задоволенні поданого ОСОБА_1 клопотання у зв`язку з відсутністю рішення Великоберезнянської селищної ОТГ про погодження передачі у власність земельної ділянки.

На обґрунтування правомірності свого рішення відповідач посилається на норми розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 р. щодо питань передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.

Вказаним розпорядженням Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 р. доручено забезпечити, в тому числі, формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею зазначених земельних ділянок у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад згідно із статтею 117 Земельного кодексу України.

Окрім того, зазначеним розпорядженням Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру встановлено здійснювати до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Надаючи оцінку правомірності відмови відповідача з цих мотивів, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. П. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Суд звертає увагу, що виключна підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою встановлена ч. 7 ст. 118 ЗК України. Земельний кодекс має за своєю правовою природою вищу юридичну силу, у порівнянні з нормами інших підзаконних нормативно-правових актів, тому при прийнятті рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу слід керуватися положеннями Земельного кодексу.

Суд зазначає, що у зв`язку із прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 24.12.2019 р. зміни до ЗК України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та перелік документів, що підлягають поданню разом з клопотанням не змінювався.

Таким чином, оскільки порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою, врегульовано безпосередньо нормами ЗК України, посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 24.12.2019 р., як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є неправомірним.

Суд зазначає, що норми ЗК України не вимагають подання разом з клопотанням доказів погодження територіальною громадою передачі земельної ділянки у власність. Відповідачем також не надано доказів самостійного звернення до відповідної територіальної громади з метою погодження передачі зазначеної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 чи отриманої відмови.

Таким чином, суд вважає, що відмовляючи ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач діяв всупереч нормам ЗК України.

Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що вирішуючи питання про зобов`язання розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_2 , суд втручається у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень з огляду на наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Разом з тим, звернувшись до адміністративного суду з даним позовом позивач просить не зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тільки виконати встановлений законом обов`язок та розглянути його клопотання відповідно до вимог ЗК України. Тому суд вважає, що зобов`язуючи суб`єкт владних повноважень виконати свої безпосередні обов`язки в порядку, встановленому законом, не вказуючи при цьому, яке конкретно рішення необхідно прийняти, суд не втручається в дискреційні повноваження державного органу.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, дослідивши обставини справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області не доведено правомірності відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 254 КАС України, суд зобов`язує відповідача вирішити питання, щодо якого звернувся позивач з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №4046-сг від 24.12.2019 р.

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.11.2019 про надання дозвілу на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель, що розташовані на території Великоберезнянської селищної об`єднаної територіальної громади Великоберезнянського району Закарпатської області.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін