Справа № 320/6612/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року м. Київ справа №320/6612/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРСЛІС" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа -підприємець ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСУРСЛІС" (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 21 серпня 2019 р. про визначення суми завищення бюджетного відшкодування на суму 61 544 грн., застосування штрафних санкцій у розмірі 15 386 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 21 серпня 2019 р. про визначення завищення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 16 443 грн. 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ним правомірно задекларовано податковий кредит поточного звітного періоду, який сформовано на підставі реальних господарських операцій між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що підтверджується первинними документами. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, помилковими, передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам податкового законодавства, тому позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (далі - третя особа).

23 січня 2020 р. від відповідачів надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Стверджує, що в ході проведення перевірки податкової звітності позивача за квітень-травень 2019 р., за наслідками якого виникло від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумую податкового кредиту, встановлено постачальника суб`єкта господарювання, який здійснює операції, не обумовлені економічними причинами, а саме третьою особою, встановлено формування активу за рахунок надходження товарів/послуг з джерела невідомого походження.

Зазначає, що перевіркою не можливо підтвердити здійснення операцій по вищевказаному постачальнику на адресу позивача та встановлено надходження товарів/послуг з джерела невідомого походження. Такі товари/послуги не постачалися та не надавались. У зв`язку з цим вони (договори, податкові накладні, видаткові та прибуткові накладні, акти надання послуг, акти здачі-прийняття робіт тощо) не мають юридичної сили первинних документів. Тому позивач неправомірно сформував регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність з ПДВ на підставі цих первинних документів.

28 січня 2020 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що висновки контролюючого органу не відповідають фактичним обставинам справи та не містять жодного посилання на відповідні докази.

16 березня 2020 р. ухвалою Київського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 квітня 2020 р.

26 та 27 травня 2020 р. до суду від представників сторін надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 27 травня 2020 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У період з 16 липня 2019 р. по 29 липня 2019 р. ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2019 року у розмірі 678 988 грн. 00 коп. (податкова декларація з податку на додану вартість від 19 червня 2019 р. № ), яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалась у квітні 2019 року.

За результатами складено Акт перевірки від 5 серпня 2019 р. № 707/10-36-12-02/39179504, в якому контролюючий орган дійшов наступних висновків. Перевіркою підтверджено відображене позивачем у податковій декларації з ПДВ за травень 2019 року бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 617 444 грн. 00 коп., сформоване за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалась у квітні 2019 року.

Разом з тим, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.7, п. 200.4, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого: завищено суму податкового кредиту по декларації за травень 2019 року на суму ПДВ 77 987 грн. та у відповідності до п. 200.14 ст. 200 ПК України встановлено:

- завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) по декларації за травень 2019 року на суму ПДВ 61 544 грн.;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) на суму ПДВ 16 443 грн.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) податкове повідомлення-рішення від 21 серпня 2019 р. № за формою "В4", яким встановлено порушення п. 200.1 та абз. «в» п. 200.4 ПК України і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 16 443 грн. 00 коп.;

2) податкове повідомлення-рішення від 21 серпня 2019 р. № за формою "В1", яким встановлено порушення п. 198.5 ст. 198, п.200.4 ст. 200 ПК України та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 61544 грн. 00 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 15 386 грн.

6 вересня 2019 р. позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 21 серпня 2019 р. № та № .

4 листопада 2019 р. Державною податковою службою України прийнято рішення № 8183/6199-00-08-05-01 про результати розгляду скарги, згідно з яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення відповідача від 21 серпня 2019 р. № , № , а скаргу - без задоволення.

Позивач не погоджується із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем в частині включення до податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинах з контрагентом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

22 січня 2019 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсліс» (далі - покупець) укладено договір поставки № 01/1 (далі - договір поставки № 01/1).

Відповідно до вимог п. 1.1 розділу 1 договору поставки № 01/1 продавець продає, а покупець купує на умовах даного Договору лісоматеріали круглі хвойні згідно рахунку на оплату (далі - товар), в асортименті і по технічних умовах, узгоджених сторонами. Продавець зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну суму грошей.

Згідно з вимогами п. 2.1 розділу 2 договору поставки № 01/1 ціна товару становить 1000 грн. 00 коп. за 1 куб.м., в тому числі ПДВ, та вказується згідно виставлених рахунків на оплату з доставкою на склад покупця.

Крім того, 22 січня 2019 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсліс» (далі - покупець) укладено договір поставки № 01/ТР (далі - договір поставки № 01/ТР).

Пунктом 1.1 розділу 1 договору поставки № 01/ТР визначено, що згідно цього договору постачальник зобов`язується відпустити покупцю товар (лісоматеріали круглі), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених даним договором.

На підставі Договору поставки № 01/1 продавець ОСОБА_1 продав, а покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» купив наступну продукцію:

- 12 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 38,1009 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 26988 грн. 01 коп., ПДВ 20% - 5397 грн. 60 коп., всього з ПДВ - 32385 грн. 61 коп. Вказаний товар було доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , 12 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

- 13 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 38,143 м3 по ціні 708 грн. 33 коп.. без ПДВ на суму 27017 грн. 83 коп., ПДВ 20% - 5403 грн. 57 коп., всього з ПДВ - 32421 грн. 40 коп. Вказаний товар було доставлено автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 автомобілем DAF НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , 13 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

13 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 40,5521 м3 по ціні 708 грн. 33 коп., без ПДВ на суму 28724 грн. 27 коп., ПДВ 20% - 5744 грн. 85 коп., всього з ПДВ - 34469 грн. 12 коп. Вказаний товар було доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , 13 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №01/1 визначено обов`язок здійснити оплату за кожну партію товару протягом 7 днів після виконання умов постачання. Тому покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» 15 квітня 2019 року перерахував кошти у сумі 99276 грн. 61 коп. як оплату за лісоматеріали круглі по дог №01/1 від 22 січня 2019 року.

На підставі Договору поставки № 01/1 продавець ОСОБА_1 у травні продав, а покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» купив наступну продукцію:

- 15 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 39,276 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 27820 грн. 37 коп., ПДВ 20% - 5564 грн. 07 коп., всього з ПДВ - 33384 грн. 44 коп. Судом встановлено, що товар було доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , 15 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

- 16 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 39,861 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 28234 грн. 74 коп., ПДВ 20% - 5646 грн. 95 коп., всього з ПДВ - 33881 грн. 69 коп. Товар доставлено автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 автомобілем DAF НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , 16 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

-17 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 40,875 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 28952 грн. 99 коп., ПДВ 20% - 5790 грн. 60 коп., всього з ПДВ - 34743 грн. 59 коп. Товар доставлено ТОВ «РЕСУРСЛІС» автомобілем DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , 17 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

- 17 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 37,966 м3 по ціні 708 грн. 33коп. без ПДВ на суму 26892 грн. 46 коп., ПДВ 20% - 5378 грн. 49 коп., всього з ПДВ 32270 грн. 95 коп. Товар доставлено автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 автомобілем DAF НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , 17 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

- 17 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 40,5521 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 28724 грн. 27 коп., ПДВ 20% - 5744 грн. 85 коп., всього з ПДВ - 34469 грн. 12 коп. Товар доставлено автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 автомобілем DAF AI 8966 HT, причіп НОМЕР_5 , 17 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №01/1 визначено обов`язок здійснити оплату за кожну партію товару протягом 7 днів після виконання умов постачання. Покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» 19 квітня 2019 року перерахував кошти у сумі 168749 грн. 47 коп. як оплату за лісоматеріали круглі по дог. №01/1 від 22 січня 2019 року.

На підставі Договору поставки № 01/1 продавець ОСОБА_1 продав, а покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» купив наступну продукцію:

- 18 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 40,587 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 28748 грн. 99 коп., ПДВ 20% - 5749 грн. 80 коп., всього з ПДВ - 34498 грн. 79 коп. Товар доставлено автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 автомобілем DAF НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , 17 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

- 18 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 40,418 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 28629 грн. 28 коп., ПДВ 20% - 5725 грн. 86 коп., всього з ПДВ - 34355 грн. 14 коп. Товар було доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , 18 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

- 18 квітня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 38,1009 м3 по ціні 708 грн. 33 коп. без ПДВ на суму 26988 грн. 01 коп., ПДВ 20% - 5397 грн. 60 коп., всього з ПДВ - 32385 грн. 61 коп. Судом встановлено, що товар було доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , 18 квітня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №01/1 визначено обов`язок здійснити оплату за кожну партію товару протягом 7 днів після виконання умов постачання. Покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» 25 квітня 2019 року перерахував кошти у сумі 101239 грн. 39 коп. як оплату за лісоматеріали круглі по дог. №01/1 від 22 січня 2019року.

На підставі Договору поставки № 01/1 продавець ОСОБА_1 продав, а покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» купив наступну продукцію: 23 травня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 39,832 м3 по ціні 666 грн. 67 коп. без ПДВ на суму 26554 грн. 80 коп., ПДВ 20% - 5310 грн. 96 коп., всього з ПДВ - 31865 грн. 76 коп. Товар доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , 23 травня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №01/1 визначено обов`язок здійснити оплату за кожну партію товару протягом 7 днів після виконання умов постачання Покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» 24 травня 2019 року перерахував кошти у сумі 31865 грн. 76 коп. як оплату за лісоматеріали круглі по дог №01/1 від 22 січня 2019 року.

На підставі Договору поставки № 01/1 продавець ОСОБА_1 продав, а покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» купив наступну продукцію: 27 травня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 40,228 м3 по ціні 666 грн. 67 коп. без ПДВ на суму 28152 грн. 14 коп., ПДВ 20% - 5630 грн. 43 коп., всього з ПДВ - 33782 грн. 57 коп. Товар доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_7 , причіп НОМЕР_2 , 27 травня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №01/1 визначено обов`язок здійснити оплату за кожну партію товару протягом 7 днів після виконання умов постачання. Покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» 28 травня 2019 року перерахував кошти у сумі 33782 грн. 57 коп. як оплату за лісоматеріали круглі по дог. №01/1 від 22 січня 2019 року.

На підставі Договору поставки № 01/1 продавець ОСОБА_1 продав, а покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» купив наступну продукцію: 29 травня 2019 року лісоматеріали круглі, хвойні, сосна 41,261 м3 по ціні 666 грн. 67 коп. без ПДВ на суму 27507 грн. 47 коп., ПДВ 20% - 5501 грн. 49 коп., всього з ПДВ - 33008 грн. 96 коп. Товар доставлено автомобілем ТОВ «РЕСУРСЛІС» DAF НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 , 29 травня 2019 року з пункту навантаження с. Мединівка до пункту розвантаження с. Здорівка.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки №01/1 визначено обов`язок здійснити оплату за кожну партію товару протягом 7 днів після виконання умов постачання. Покупець ТОВ «РЕСУРСЛІС» 30 травня 2019 року перерахував кошти у сумі 33008,80 грн. як оплату за лісоматеріали круглі по дог №01/1 від 22 січня 2019 року.

У зв`язку з придбаною сировиною позивачем задекларувало податковий кредит за травень 2019 р. у податковій декларації з податку на додану вартість з додатками.

2 травня 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсів» (далі - замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - перевізник) укладено договір перевезення.

Відповідно до п. 1.2 розділу 1 цього договору перевезення перевізник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, доставляти придбаний замовником вантаж до пункту призначення, а замовник зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу встановлену плату.

Постачання продукції позивачу від третьої особи здійснювалися власними автомобілями та через послуги перевізника (ФОП ОСОБА_3 на підставі договору перевезення від 2 травня 2018 р.).

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та третьою особою до матеріалі справи було додано та досліджено судом наступні документи:

- акти здачі-приймання робіт (надання послуг) (щодо перевезення лісової продукції) № 7 від 30 квітня 2019 р, № 8 від 30 квітня 2019 р., № 21 від 31 травня 2019 р., № 17 від 31 травня 2019 р.;

- видаткові накладні від 12 квітня 2019 р. № 25, від 13 квітня 2019 р. № 26, від 13 квітня 2019 р. № 27, від 15 квітня 2019 р. № 28, від 16 квітня 2019 р. № 29, від 17 квітня 2019 р. № 30, від 17 квітня 2019 р. № 31, від 17 квітня 2019 р. № 32, від 18 квітня 2019 р. № 33, від 18 квітня 2019 р. № 34, від 18 квітня 2019 р. № 35, від 23 травня 2019 р. № 36, від 27 травня 2019 р. № 37, від 29 травня 2019 р.;

- товарно-транспортні накладні № 25 від 12 квітня 2019 р., № 26 від 13 квітня 2019 р., № 27 від 13 квітня 2019 р., № 28 від 15 квітня 2019 р., № 29 від 16 квітня 2019 р., № 30 від 17 квітня 2019 р., № 31 від 17 квітня 2019 р., № 32 від 17 квітня 2019 р., № 33 від 18 квітня 2019 р., № 34 від 18 квітня 2019 р., №35 від 18 квітня 2019 р., № 36 від 23 травня 2019 р., № 37 від 27 травня 2019 р., № 38 від 29 травня 2019 р.;

- платіжні доручення від 15 квітня 2019 р. № 3893, від 19 квітня 2019 р. № 3945, від 25 квітня 2019 р. № 3981, від 24 травня 2019 р. № 4136, від28 травня 2019 р. № 4150, від 30 травня 2019 р. № 4163;

- відомості прийняття лісу за квітень 2019 р.;

- відомості прийняття лісу за травень 2019 р.;

- податкові накладні від 12 квітня 2019 р. № 1 на суму 32 385 грн. 61 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 397 грн. 60 коп.; від 23 травня 20119 р. № 1 на суму 31 865 грн. 76 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 310 грн. 96 коп.; від 13 квітня 2019 р. № 2 на суму 32 421 грн. 40 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 403 грн. 57 коп.; від 27 травня 2019 р. № 2 на суму 33 782 грн. 57 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 630 грн. 43 коп.; від 13 квітня 2019 р. № 3 на суму 34 469 грн. 12 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 744 грн. 85 коп.; від 29 травня 2019 р. № 3 на суму 33 008 грн. 96 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 501 грн. 49 коп.; від 15 квітня 2019 р. № 4 на суму 33 384 грн. 44 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 564 грн. 07 коп.; від 18 квітня 2019 р. № 11 на суму 32 385 грн. 61 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 397 грн. 60 коп.; від 18 квітня 2019 р. № 12 на суму 34 355 грн. 14 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 725 грн. 86 коп.; від 18 квітня 2019 р. № 13 на суму 34 498 грн. 79 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 749 грн. 80 коп.; від 17 квітня 2019 р. № 14 на суму 34 469 грн. 12 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 744 грн. 85 коп.; від 17 квітня 2019 р. № 15 на суму 32 270 грн. 95 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 378 грн. 49 коп.; від 17 квітня 2019 р. № 16 на суму 34 743 грн. 59 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 790 грн. 60 коп.; від 16 квітня 2019 р. № 17 на суму 33 881 грн. 69 коп., у тому числі ПДВ на суму 5 646 грн. 95 коп., які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі - ПК України).

Згідно з вимогами п. 187.1 ст. 187 ПК України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Абзацом 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

За приписами п. 198.1. ст.. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

За приписами абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз. 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно з вимогами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

Крім того, з наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток на суму понесених витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, податкових накладних), що підтверджують її здійснення. Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 р. № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 88), встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з вимогами статтею 1 Закону № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов`язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від`ємне значення податкових зобов`язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов`язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Суд зауважує, що з урахуванням наведеного будь-яких доказів, які можуть свідчити про відсутність факту здійснення господарських операцій, відповідачем не надано і судом у цій справі не встановлено.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Суд зазначає, що за змістом положень ПК України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що формування витрат та податкового кредиту на підставі правочинів, у межах яких було здійснено виключно обмін документами первинного бухгалтерського обліку та перерахування грошових коштів, чинним законодавством не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 р. у справі № 21-1526а15.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування витрат та податкового кредиту, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання платником податків придбаних у контрагентів товарів та послуг. При цьому, суд має виходити з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту або формування витрат, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції, або належного доведення допустимими доказами факту фіктивного підприємництва контрагентів позивача.

Також, суд звертає увагу на те, що первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону № 996-XIV.

Так, ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 Закону № 996-XIV первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 9 Закону № 996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Також, відповідно до вимог п. 2.4 ст. 2 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам та аргументам сторін, суд бере до уваги таке.

Податковий орган бере під сумнів взаємовідносини позивача з контрагентом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Разом з тим, судом досліджено укладені між цими контрагентами договори поставки, документи щодо транспортування придбаного товару як автомобілем позивача, так залученого позивачем перевізника, документи щодо здійснення розрахунків за поставлений товар та надані послуги по перевезенню, які підтверджують реальність здійснених господарських операцій, зміни у майновому стані платника податків.

Разом з тим, в акті перевірки контролюючий орган зазначив, що господарські операції між позивачем та третьою особою не є реальними, оскільки відсутні товаро транспортні накладні на підтвердження транспортування та понесених витрат.

Суд не буре до уваги це твердження та звертає увагу на наступну правову позицію Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 р. у справі №804/4787/16: «Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.».

Щодо податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН, суд бере до уваги, що відповідно до вимог п.5 та п.6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 117, із змінами і доповненнями, прийнятого на підставі пункту 201.16 статті 201 ПК України, податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку. У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, якщо податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Суд зазначає, що наявні у справі документи (бухгалтерські та податкові) свідчать про реальність укладення та виконання договорів між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що позивачем на підставі належним чином оформлених первинних документів було сформовано витрати, які враховуються у податковому кредиті за травні 2019 р. та в подальшому правильно нараховано суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахований рахунок платника податку у банку по декларації з податку на додану вартість за травень 2019 р.

Суд зазначає, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, відповідно до принципу розумної обачності - це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

На період господарських взаємовідносин між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 останній був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також був платником податку на додану вартість.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності із здійснення виробництва лісової продукції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до податкового кредиту. Разом з тим, у цій справі суд зазначає, що, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №826/1244/13-а стосовно поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, зазначено, що це не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигодза фактично вчиненою операцією.

На підтвердження реальності (товарності) спірних операцій позивачем надано до суду копії первинної документації, складеної за результатами фінансово-господарських операцій позивач з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за результатами дослідження яких підтверджено факти здійснення господарських операцій, що також не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду даної справи.

При розгляді справи судом не встановлено недобросовісність позивача, як платника податку на додану вартість. У свою чергу, відповідачем не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації, можливості здійснювати ту чи іншу діяльність та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно належного виконання контрагентом податкових зобов`язань.

За умови не встановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство, яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов`язує право на зменшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту та зменшення суми бюджетного відшкодування, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

Європейський суд з прав людини також чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

З урахуванням викладеного, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданим, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було винесено податкове повідомлення-рішення від 21 серпня 2019 р. № та № та не відшкодовано позивачу суму бюджетного відшкодування, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що податкові-повідомлення рішення є протиправними. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 300 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з матеріалами справи 9 липня 2018 р. між Адвокатським об`єднанням «Пасіка і партнери» (далі - Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсліс» (далі - Клієнт) укладено договір № 8 про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 цього договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правову допомогу та здійснювати представництво інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, згідно тарифного плану «Мінімальний», перелік послуг за яким визначено у додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною.

1 серпня 2019 р. між Адвокатським об`єднанням «Пасіка і партнери» (далі - Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурсліс» (далі - Клієнт) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 8 про надання правової допомоги.

На підтвердження, витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 1 грудня 2019 р. Відповідно до цього Акту Адвокатським об`єднанням надано наступні послуги:

- зустріч з клієнтом 2 вересня 2019 р., усна консультація щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № від 21 серпня 2019 р., податкового повідомлення-рішення № від 21 серпня 2019 р. (1 година, вартість послуг: усна консультація - 500 грн./год.);

- розробка, направлення скарги 4 вересня 2019 р. до ДФС України на податкове повідомлення-рішення № від 21 серпня 2019 р., податкове повідомлення-рішення № від 21 серпня 2019 р. (3 години, вартість послуги: розробка скарг - 1000 грн./год.);

- підготовка та подання позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 серпня 2019 р., податкового повідомлення-рішення № від 21 серпня 2019 р. (4 години, вартість послуги: розробка позовної заяви - 2000 грн./год).

Отже, з вказаним актом вартість наданих послуг Адвокатським об`єднанням складає 11 500 грн. 00 коп.

Крім того, на підтвердження, витрат на правничу допомогу представником позивача будо подано до суду Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30 квітня 2020 р. Відповідно до цього Акту Адвокатським об`єднанням надано наступні послуги:

- виконання вимог ухвали суду у справі № 320/6612/19 про усунення недоліків, направлення до суду доказів (1 година, вартість послуги: консультація - 500 грн./год.);

- розробка, направлення до суду 24 січня 2020 р. відповіді на відзив у справі № 320/6612/19 (3 години, вартість послуги: консультація - 500 грн./год.);

- збирання додаткових доказів та направлення 13 березня 2020 р. їх до суду та сторонам у справі № 320/6612/19 (4 години, вартість послуги: консультація - 500 грн./год.);

- представництво інтересів у адміністративній справі № 320/6612/19 участь представника у судових засіданнях 14 лютого 2020 р., 16 березня 2020 р., 13 квітня 2020 р. (3 судових засідання - від 3120 грн./засідання, з врахуванням відкладення за клопотанням іншої сторони та прибуттям представника до суду 8800 грн./3засідання).

Отже, з вказаним актом вартість наданих послуг Адвокатським об`єднанням складає 12 800 грн. 00 коп.

Крім того, на понесення витрат на надання правничої допомоги представником позивача надано виписки по особовим рахункам від 16 березня 2020 р. та від 13 травня 2020 р., якими підтверджується здійснена позивачем оплата за послуги з наданої правової допомоги.

Так, дослідивши всі наявні докази, судом встановлено, що позивачем понесено 24 300 грн. 00 коп. (11 500 грн. 00 коп. + 12 800 грн. 00 коп. = 24 300 грн. 00 коп.).

Дослідивши всі наявні документи в матеріалах справи, суд вважає, що клопотання щодо повернення коштів за правничу допомогу підлягає задоволенню. Так, за надання правничої допомоги позивачу необхідно повернути 24 300 грн. 00 коп.

Позивачем зазначено клопотання у позові про встановлення судового контролю шляхом подання відповідачем звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

Суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідачем від виконання даного судового рішення, а тому підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 20 листопада 2019 р. № 4729 та суму 1921 грн. 00 коп. та платіжного доручення від 6 грудня 2019 р. № 4776 на суму 1921 грн. 00 коп. позивачем сплачено судовий збір на суму 3842 грн. 00 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 3842 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 серпня 2019 р. № та № , винесені Головним управлінням ДФС у Київській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області.

Стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Ресурсліс» (код ЄДРПОУ - 39179504) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ - 43141377) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24 300 (двадцять чотири тисячі триста) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ - 43141377) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсліс» (код ЄДРПОУ - 39179504) судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурсліс", адреса: вул. Щорса, 114, с. Здорівка, Васильківський район, Київська область, 08626, код ЄДРПОУ - 39179504.

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби України, адреса: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ,03151, код ЄДРПОУ - 43141377.

Третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_8 .

Суддя Журавель В.О.

Дата виготовлення тексту рішення - 10 вересня 2020 р.