Справа № 500/1311/20
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1311/20

03 вересня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача Гонта М.С

представника відповідача Живчик В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування вимоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу із офіційного сайту Міністерства юстиції «Єдиний реєстр боржників» стало відомо про наявність виконавчого провадження - ВП № 60904329 відкритого щодо ОСОБА_1 за документом виданим Головним управління ДПС у Тернопільській області державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймака А.Ю.

За письмовою заявою позивача про намір отримати копії виконавчого провадження відповіді не отримав. Ознайомитися з виконавчим провадженням не надалося за можливе через запроваджений Кабінетом міністрів України карантин. А тому, вирішив звернутися до органу, що видав виконавчий документ - Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Так, з листа ГУ ДПС у Тернопільській області від 19.05.2020 № 2947/6-5/19-00-54-04/10936 (далі - лист) позивачу стало відомо, що ГУ ДПС у Тернопільській області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 № Ф-515.3-54 (далі по тексту Вимога), яка була направлена платнику 11.02.2020 за адресою АДРЕСА_1 . Також, позивач дізнався, що станом на 20.01.2020 заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску становить 29293,44 грн. Вимоги про сплату боргу він не отримував.

За таких обставин, позивач вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки), є протиправною та підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05 червня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 26.06.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що датою проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності Позивача є 12.05.2020р. (номер проведення державної реєстрації припинення - 1020032), тобто останній звітний період для позивача має закінчуватися 12.05.2020.

На дату формування оскаржуваної вимоги, а саме, 11.02.2020, Позивач не перебував в стані припинення підприємницької діяльності та не був знятий з обліку як платник єдиного соціального внеску.

Із інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по виду бюджету 70 (Цільові фонди), Код класифікації доходів бюджету 71040000 (для фіз.осіб - підпр, у т.ч. які обрали спр. сист. оподатк.та осіб, які проводять незалежну проф. діяльність) вбачається, що сума недоїмки по ЄСВ в розмірі 29 293,44 грн. формувалась наступним чином.

Фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, за 2017 рік зобов`язані сплатити єдиний внесок у сумі 8448,00грн. у термін до 09.02.2018 (мінімальний страховий внесок за місяць у 2017р. - 704,00 грн.), за 2018 рік (мінімальний страховий внесок за місяць у 2018р. -819, об грн.):

- За І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

- За II квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

- За III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

- За IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

За 2019 рік (мінімальний страховий внесок за місяць у 2019р. -918, об грн.) терміни сплати такі:

- За І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.

- За II квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.

- За III квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.

- За IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

Згідно з підсистемою «Облік платежів» ІС «Податковий блок» заборгованість ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску станом на 20.01.2020 становить 29 293,44 грн. за рахунок нарахування ЄСВ, що і стало підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020р. N20-515354.

Щодо твердження Позивача про те, що він працював водієм у ТОВ «Торгова група «Арс-Кераміка» та роботодавцем у період, за який контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), здійснювалась сплата за найманого працівника єдиного внеску, відповідач зазначає, що оскільки на дату формування вимоги за Позивачем зберігався статус фізичної особи-підприємця, то він є самостійним суб`єктом сплати єдиного внеску.

Внаслідок вищезазначеного у позивача виникла заборгованість в сумі 29293,44 грн., наявність якої стало підставою для формування оскаржуваної вимоги. Тому, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30 червня 2020 року ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 22 липня 2020 року о 09:30 год.

Ухвалою суду від 22.07.2020 відкладено розгляд справи на 04.08.2020 о 10:30 год.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в судовому засіданні 04.08.2020 було оголошено перерву до 03 вересня 2020 року о 11:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач відповідно до інформації, яка міститься у інформаційній системі «Податковий блок. Облік платників податків», а саме: розділ «Реєстраційні дані», відомо, зареєстрований як фізична особа - підприємець станом на 28.09.2011 року та взятий на облік Тернопільською ДПІ станом на 30.09.2011 року за номером 45376 з присвоєнням стану платника податків «о - платник податків за основним місцем обліку».

Згідно з ідентифікаційними даними щодо ОСОБА_1 відповідно до ІС «Податковий Блок» Позивача - фізичну особу, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності, припинено, але не знято з обліку (картки особових рахунків не пусті) 12.05.2020р. Згідно з даними про реєстрацію платником ЄСВ Позивач належить до категорії страхувальника 244, тобто є фізичною особою - підприємцем, державна реєстрація якого припинена за заявницьким принципом та який перебуває на обліку як платник ЄСВ.

Так, позивач є застрахованою особою за основним місцем роботи на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» () де отримував заробітну плату, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що провадить підприємницьку діяльність.

Дані обставини підтверджуються податковими деклараціями про майновий стан і доходи за 2017- 2019 роки, 1 кв.2020, з яких вбачається що доходів від будь якої діяльності, в т.ч. і підприємницької не отримував, довідками про доходи за основним місцем роботи.

Позивач зазначає, що йому стало відомо з офіційного сайту Міністерства юстиції «Єдиний реєстр боржників» про наявність виконавчого провадження - ВП № 60904329 відкритого щодо нього за документом виданим Головним управління ДПС у Тернопільській області державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак А.Ю.

За письмовою заявою ОСОБА_1 про намір отримати копії виконавчого провадження відповіді не отримав. Ознайомитися з виконавчим провадженням не надалося за можливе через запроваджений Кабінетом міністрів України карантин. А тому, позивач вирішив звернутися до органу, що видав виконавчий документ - Головного управління ДІІС у Тернопільській області.

Так, з листа ГУ ДПС у Тернопільській області від 19.05.2020 № 2947/6-5/19-00-54-04/10936 (далі - лист) позивач дізнався, що ГУ ДПС у Тернопільській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 № Ф-515.3-54 (далі по тексту Вимога), яка була направлена платнику 11.02.2020 за адресою АДРЕСА_1 . Станом на 20.01.2020 заборгованість позивача по єдиному внеску становила 29293,44 грн. Вимогу про сплату боргу він не отримував.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

В силу положень ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів, зокрема, зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами: забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючи органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків. їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Згідно з п. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон), орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Умовами п. З розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року за № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року за № 393) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (надалі - Інструкція), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

a) дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

б) платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

в) платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня. що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Контролюючий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1,2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

У підпункті 2 пункту 1 розділу II Інструкції, визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За змістом п. 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Облік платників єдиного внеску визначений ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Нормою ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п. 56.1. ст, 56 ПК України).

Як було зазначено вище, облік платників єдиного внеску визначено ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», взяття на облік осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону. - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 7 Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Внесок нараховується виключно на визначену самостійно суму доходу і обмежений мінімумом і максимумом.

У фізичної особи-підприємця, в тому числі, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі.

Приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску фіскальними органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, відповідач мав право нарахувати внесок, сформувавши вимогу про його сплату, на підставі: акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок.

Закон забороняє подвійну сплати ЄСВ + недотримання критерію "пропорційності".

З 2011 по 1 квартал включно 2020 позивач не здійснював жодної підприємницької діяльності.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як видно з матеріалів справи і це не заперечується сторонами, позивач є застрахованою особою за основним місцем роботи на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Торгова група «Арс-кераміка» (), де отримував заробітну плату, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що провадить підприємницьку діяльність.

Дані обставини підтверджуються податковими деклараціями про майновий стан і доходи за 2017- 2019 роки, 1 кв.2020 з яких вбачається що доходів від будь якої діяльності, в т.ч. і підприємницької не отримував, довідками про доходи за основним місцем роботи.

Суд вважає, що не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем.

Отже, жодних правових підстав, що чітко визначені Законом та за наявності яких щодо скаржника приймались би рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску не було та не існує.

Враховуючи обставини у справі та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на нараховування та сплату роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску на місяць, за спірний період, суд приходить до висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, як наслідок оскаржувана вимога від 11.02.2020 №Ф-5153-54 про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 29293,44 грн. є необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, з порушенням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених ч.2 ст.245 КАС України, де передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про скасування індивідуального акта, попередньо визнавши його протиправним.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №93906 від 04.06.2020.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 р. №Ф-5153-54 - визнати протиправною та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місцезнаходження/місце проживання АДРЕСА_2 ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1

відповідач:

-Тернопільське управління Головного управління ДПС у Тернопільській області місцезнаходження/місце проживаннявул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46021 ЄДРПОУ/РНОКПП 43189026.

Головуючий суддя Подлісна І.М.