Справа № 340/3515/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07 вересня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3515/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Кравчук О.В., перевіривши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009)

про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення недоплаченої пенсії та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати неправочинною та незаконною бездіяльність відповідача в ненарахуванні ОСОБА_1 , в період з 22.05.2008 року по 01.09.2020 року пенсії в порядку, встановленому Постановою від 14.09.2011 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі №2а-16102/11;

- встановити ОСОБА_1 , починаючи з 01.09.2020 року, розмір щомісячної пенсії, орієнтовно в сумі 11498,50 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 недоплачену йому пенсію за період з 22.05.2008 року по 01.09.2020 року в загальній сумі, орієнтовно, 563988,75 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в загальній сумі 500000 грн..

Частина перша статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує суддю після одержання позовної заяви з`ясувати, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 19 кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя встановила наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області фактично відмовляється виконувати судове рішення - постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда в адміністративній справі № 2-а-16102/11 від 14 вересня 2011 року.

Так, вказаним судовим рішенням, зокрема, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 як особі, яка постраждала від наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду IІI групи, основної державної пенсії з розрахунку шести мінімальних пенсій за віком, згідно частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, згідно статтями 50 та 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22 травня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Суд враховує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області, яке наразі ліквідовано, тому виконання вказаного судового рішення покладено саме на правонаступника, як сторону у справі.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області щодо невиконання вищевказаного судового рішення та спонукають відповідача виконати винесене у 2011 році судове рішення.

Суддя звертає увагу, що статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У свою чергу, відповідно до вимог частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з вимогами частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми процесуального закону мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 6 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Із аналізу предмета спору у цій справі суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда в адміністративній справі № 2-а-16102/11 від 14 вересня 2011 року.

Суд зауважує, що саме спонукання до виконання постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда в адміністративній справі № 2-а-16102/11 від 14 вересня 2011 року зазначено позивачем в позовних вимогах як предмет позову, у зв`язку з чим такі твердження не можуть бути не взяті судом до уваги чи на власний розсуд розтлумачені як такі, що не пов`язані з виконанням цього судового рішення.

Отже, ОСОБА_1 у цій справі обрано спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності відповідача, вчиненої або не вчиненої на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відтак, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

За вказаних обставин, якщо ОСОБА_1 вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то йому належить звернутися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав постанови суду, що набрала законної сили, у відкритті даної адміністративної справи належить відмовити.

Вимога про стягнення моральної шкоди, заявлена позивачем у даному адміністративному позові, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (частина п`ята статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення недоплаченої пенсії та моральної шкоди,

Роз`яснити заявнику, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду першої інстанції із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення) у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук