Справа № 120/1965/20-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

03 вересня 2020 р. Справа № 120/1965/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представника позивача: Архіпчука С.А.,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про про відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року на підставі положень пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 , оскільки суд дійшов висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 року вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Підставою для скасування ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року стало те, що спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки правовідносини, що виникли у даній справі, пов`язані із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Таким чином, даний спір судом апеляційної інстанції віднесено до категорії справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

16.07.2020 року матеріали адміністративної справи повернулись до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 28.07.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.08.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки даний позов є необґрунтований та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Крім того, на переконання відповідача позивачем пропущено строк звернення до суду.

17.08.2020 року відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

28.08.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив у якій просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити його. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні 03.09.2020 року представник позивача вказав, що причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою є поважними, а тому підлягають поновленню.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, позиції позивача у відповіді на відзив щодо застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 статті 122 КАСУ визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАСУ для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення особи до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено статтею123 КАС України.

Частиною 3 статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що загальний строк для звернення до суду з позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №824/284/19-а.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Статтею 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Спір у даній справі виник щодо відшкодування шкоди завданої тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_1 , шляхом зайвих виплат, зумовлених незаконним звільненням військовослужбовця

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить із наступного.

Представником позивача, як на підставу для поновлення пропущеного строку звернення до суду, вказано, що у військової частини НОМЕР_1 раніше не було можливості пред`явити до суду позов, оскільки тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини був відповідач.

Крім того, факт завданих матеріальних збитків військовій частині достеменно був встановлений за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини згідно аудиторського звіту від 28.02.2020 року №234/3/3аз, тому фактично з цієї дати військова частина НОМЕР_2 була обізнана про порушення її прав.

Також, з метою встановлення винних осіб, чиї дії (бездіяльність) стали причиною виникнення даного негативного факту для військової частини НОМЕР_1 , проведено службове розслідування, у висновку якого зазначено про необхідність вжити заходів щодо подання регресного позову до полковника ОСОБА_1 .

Акт службового розслідування затверджений 11.03.2020 року.

Слід зазначити, що строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений частиною 5 статті 122 КАС України та становить один місяць з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До суду з позовом військова частина НОМЕР_1 звернулась 12.05.2020 року.

Отже, як після проведеного фінансового аудиту військової частини (28.02.2020 року), так і після проведення службового розслідування (11.03.2020 року), позов військовою частиною пред`явлено за межами місячного строку, встановленого для звернення до адміністративного суду.

Одночасно, суд звертає увагу, що військова частина була обізнана про порушення своїх прав значно раніше, а саме з моменту отримання (10.12.2019 року) постанови Верховного Суду у справі №802/1319/16-а від 29 листопада 2019 року /а.с. 108-120/, якою остаточно вирішено спір про поновлення на посаді військовослужбовця та виплату матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке він недоотримав унаслідок незаконного звільнення з військової служби.

Таким чином, на переконання суду, пояснення позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду не є належними, об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджали звернутися до суду в межах встановленого законодавством строку.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Однак, у справі "Мушта проти України" ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Суд вважає, що позивач у даній справі мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Суд наголошує, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Також, суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Крім того, у рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС України.

Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №120/398/20-а від 03 серпня 2020 року.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст. 122, 123, 240, 241, 243, 248 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.09.2020 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович