Справа № 420/2623/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2623/20
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

26 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що виразилися в не зарахуванні до стажу період роботи за сумісництвом на посаді вчителя з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року, який надає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги, - неправомірними.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу період роботи за сумісництвом на посаді вчителя з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року та виплатити грошову допомогу у розмірі 10-ти місячних пенсій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області безпідставно не зараховано до спеціального стажу позивача період роботи з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року на посаді методиста. На думку позивача, відповідач неправомірно зазначає те, що стаж роботи на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська не дає права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, вказана посада відсутня.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що вважає їх необґрунтованими, наголошуючи, зокрема, на відсутності законодавчо передбачених підстав для зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська з 08.04.1986 року по 28.08.2001року.

Позивач надав відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що спірний стаж роботи зарахований як педагогічний, проте не зараховано до спеціального стажу за період роботи за сумісництвом з обсягом роботи 0,5 посадового окладу, про що зазначено в управлінні освіти, сім`ї та молодіжної політики Подільської міської ради.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська з 08.04.1986 року по 28.08.2001року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій на час призначення, що передбачено пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області (65107, м. Одеса, вул. Канатна,83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 гривень (вісімсот сорок) грн. 80коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення про відмову у задоволені позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває з 01.10.2019 року на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно з врахуванням страхового стажу 41 рік 11 місяців 11 днів.

22.11.2019 року за вих.№3010/к-11 на адресу позивача надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідно до якого зазначено наступне:

«…З 01.10.2019 року Вам призначена пенсія за віком з урахуванням страхового стажу 41 рік 11 місяців 11 днів, в т. ч. роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 22 роки 8 місяців 20 днів. До стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, не зараховано період роботи з 08.04.1986 по 28.08.2001 на посаді методиста, оскільки ця посада Переліком не передбачена. Оскільки в зазначений період Ви працювали на посаді вчителя в середній школі №2 за сумісництвом, для зарахування цього періоду до стажу роботи, що дає право на вихід на пенсію за вислугу років, та відповідно до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, підстав не має.

Оскільки Ви не маєте 30 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстав для виплати грошової допомоги немає.»

23.12.2019 року за вих.№3458/К-11 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області направлено лист, у якому позивачу повідомлено наступне:

«…Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

За даними довідки від 15.10.2019 року № 1649, виданої управлінням освіти, сім`ї, молоді та спорту Подільської міської ради Ви працювали з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська, що не дає права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, вказана посада відсутня.

Враховуючи вищезазначене, для призначення Вам одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій підстав немає.»

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 у справі №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ відновлено у попередній редакції, відповідно до якої: право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Таким чином, у зв`язку із винесенням Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019 року у справі №2-р/2019, працівники освіти мають право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за умови наявності необхідного спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від досягнення певного віку.

Як встановлено вирішальним у цій справі є питання наявності у позивача такого стажу. При цьому, спірним є питання віднесення до стажу, достатнього для призначення пенсії за вислугою років на підставі п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи скаржниці на посаді методиста районного методичного кабінету у період з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року.

Судом першої інстанції виходячи зі змісту трудової книжки вірно встановлено, що скаржниця працювала з 08.04.1986 року по 28.08.2001 року на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана посада передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

Зокрема, згідно ст.28 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року № 1060-ХІІ, який був чинним на час роботи позивача на посаді методиста (далі - Закон № 1060), система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Статтею 19 Закону № 1060 передбачено, що наукове і методичне забезпечення освіти здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, Національна Академія наук України, Національна академія педагогічних наук, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, вищі навчальні заклади, академічні, галузеві науково-дослідні інститути, заклади післядипломної освіти, інші науково-методичні і методичні установи у взаємодії з відповідними підприємствами, творчими спілками, асоціаціями, товариствами, громадськими науковими організаціями.

Відповідно до вимог ч.2 ст.14 Закону № 1060, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування створюються відповідні органи управління освітою, діяльність яких спрямовується, зокрема, на організацію навчально-методичного забезпечення навчальних закладів, вдосконалення професійної кваліфікації педагогічних працівників, їх перепідготовку та атестацію у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Пунктом 25 ч.1 ст.1 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року № 2145-VIII (далі - Закон № 2145) передбачено, що система освіти - сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.

Згідно до вимог ч.1 ст.75 Закону № 2145, наукове і методичне забезпечення освіти здійснюють центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, Національна академія наук України, національні галузеві академії наук України, органи із забезпечення якості освіти, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади освіти, академічні, галузеві науково-дослідні інститути, заклади освіти, інші науково-методичні та методичні установи у взаємодії з відповідними підприємствами, творчими спілками, асоціаціями, товариствами, громадськими об`єднаннями, у тому числі фаховими організаціями (професійними асоціаціями), об`єднаннями роботодавців, незалежними установами оцінювання та забезпечення якості освіти.

Разом із цим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.60 Закону № 1245, робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, виховної, методичної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. Робочий час науково-педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, до яких, зокрема, віднесено посади директора (завідувача) навчально-методичної, методичної, науково-методичної установи, їх заступників з навчальної, виховної, навчально-виховної, методичної, виробничої, навчально-методичної, навчально-виробничої роботи, завідувача навчально-методичного кабінету (лабораторії), а також посади методиста та вихователя-методиста.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 затверджено Схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, відповідно до якої посада методиста відноситься до переліку посад педагогічних працівників.

Отже, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді методиста по охороні дитинства міського методичного кабінету відділу народної освіти м. Котовська має бути зараховано до спеціального стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім цього, відповідно до довідки управління освіти, сімї та молодіжної політики Подільської міської ради від 23.03.2020 року №549 зазначено, що згідно наказу по міському відділу народної освіти м. Котовська від 31.08.1982 року №223 §9 її призначено на посаду вчителя історії в СШ №2 з 01.09.1982 року, наказом №207 від 07.04.1986 року по міському відділу народної освіти м. Котовська з 07.04.1986 року переведено на посаду методиста з охорони дитинства міського методичного кабінету, наказом №206 від 29.08.2001 року по міському відділу народної освіти м. Котовська переведено на посаду вчителя історії ЗОШ №2 з 29.08.2001 року. Відповідно до особових карток про нарахування заробітної плати, у період з 07.04.1986 року по 28.08.2001 року викладала історію в СШ №2 в порядку суміщення професій.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_1 має стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відмова відповідача у зарахуванні вказаного стажу, є протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.