Справа № 620/3683/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3683/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача: Кінебаса О.М.,

представника відповідача: Бисикало Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішень та вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5;

- визнати про протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 787675,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2081532,04 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату богу (недоїмки) від 26.07.2019 № Ф-;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 26.07.2019 №5 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 26.07.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату богу (недоїмки) від 04.10.2019 №Ф-219999-53.

Позов обґрунтовано тим, що з наданих ним документів чітко вбачається отриманий економічний ефект у вигляді прибутку, а також з даних документів можливо встановити, що замовниками послуг були відомі в Україні юридичні особи, які здійснюють діяльність в більшості регіонів України, що обумовлювало необхідність залучення ряду фізичних та юридичних осіб для поширення рекламних матеріалів, що свідчить про безпідставність винесених податковим органом рішень.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 787675,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2081532,04 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату богу (недоїмки) від 26.07.2019 № Ф-.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 26.07.2019 №5 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 26.07.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату богу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-219999-53.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування та має право віднести до складу витрат виключно витрати, визначені п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а тому не має права віднести до складу витрат бухгалтерські послуги, надані на його користь іншим суб`єктом господарювання.

На думку апелянта, документальне оформлення придбання позивачем послуг з поширення рекламних матеріалів, послуг з рекламної розсипки, розповсюдження рекламних матеріалів, рекламних послуг у ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Авіоніка-Транс» не мали юридичного змісту та наслідків реального проведення господарських операцій.

Так, у ході перевірки не можливо було з`ясувати як саме ФОП ОСОБА_2 надавав послуги з поширення та розповсюдження рекламних матеріалів (проведення промо-акцій, рознесення рекламних листівок по поштовим скринькам).

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Авіоніка-Транс» апелянтом звернуто увагу на те, що документальне оформлення вказаних операцій не мали юридичного змісту та наслідків реального проведення господарських операцій.

Стосовно контрагента позивача - ТОВ «Аззам» апелянтом зазначено, що з наданих первинних документів не можливо ідентифікувати вантажодержувача вантажу, що перевозився, а отже і доцільність здійснених перевезень під час господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Відносно ТОВ «Малинка-Маркет» контролюючим органом вказано, що до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 було віднесено кошти, витрачені на придбання напоїв в асортименті.

Однак, на думку апелянта, позивачем неправомірно віднесено вказані суми до складу податкового кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, оскільки ФОП ОСОБА_1 належними та допустимими доказами підтверджено реальність укладених договорів та отримання доходу від господарської діяльності, тому останнім правомірно віднесено до складу податкового кредиту за 2017-2018 роки суми придбання бухгалтерських послуг, послуг з оренди складських та офісних приміщень, поширення рекламних матеріалів, рекламної розсилки, транспортних послуг, а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 07.08.2012, перебуває на податковому обліку в Чернігівській об`єднаній ДПІ (ДПІ у м. Чернігові) з 08.08.2012 та є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 від 01.10.2012.

Головним управлінням ДФС у Чернігівській області відповідно до направлень №1265 та №1266 від 27.05.2019 та плану-графіка проведення документальних перевірок суб`єктів господарювання проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення, трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами проведення вказаної перевірки складено Акт від 25.06.2019 №497/13/316841487, у якому було встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України - занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 7863357,56 грн., в т.ч. за 2017 рік на 4609686 грн., за 2018 рік на 3662478 грн;

Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб - 1415404,49 грн., в т.ч. за 2017 рік 796484,70 грн., за 2018 рік - 618919,79 грн.

- пп. 1.1 п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України - занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2017 року на 66373,71 грн., за результатами 2018 року на 51576,65 грн.

Усього донараховано військового збору за актом перевірки - 117950,36 грн., в тому і за 2017 рік - 66373,71 грн., за 2018 рік - 51576,65 грн.

- пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - занижено суму єдиного соціального внеску за 2017 рік на 69075,32 гри. та за 2018 рік на 98143,10 грн.

Донараховано єдиного соціального внеску за результатами перевірки всього на суму 167218,42 грн. в тому числі за 2017 рік на 69075,32 грн. та за 2018 рік на 98143,10 грн.

- п. 198.2., п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України - не нараховано податкові зобов`язання на суму 1602497 грн., а саме за січень 2017 року - 88060 грн., за лютий 2017 року - 127503 грн; березень 2017 року - 124326 грн; квітень 2017 року - 57589 грн; травень 2017 року - 65564 грн; червень 2017 року - 67010 грн; липень 2017 року - 74156 грн; серпень 2017 року - 59796 грн.; вересень 2017 року - 72563 грн; жовтень 2017 року - 82248 грн; листопад 2017 року - 48180 грн; грудень 2017 року - 100640 грн; за січень 2018 року - 55258 грн.; за лютий 2018 року - 56559 грн.; березень 2018 року - 10058 грн; квітень 2018 року - 35744 грн.; травень 2018 року - 42752 грн; червень 2018 року - 82260 грн; липень року 2018 року - 143337 грн; вересень 2018 року - 12174 грн; жовтень 2018 року - 66534 грн; листопад 2018 року - 51792 грн; грудень 2018 року - 78394 грн.

Усього донараховано податку на додану вартість 1602497 грн., а саме за січень 2017 року- 88060 грн., за лютий 2017 року - 127503 грн; березень 2017 року- 124326 грн; квітень 2017 року- 57589 грн; травень 2017 року - 65564 грн; червень 2017 року - 67010 грн; липень 2017 року - 74156 грн.; серпень 2017 року - 59796 грн.; вересень 2017 року -72563 грн.; жовтень 2017 року - 82248 грн.; листопад 2017 року - 48180 грн; грудень 2017 року - 100640 грн; за січень 2018 року - 55258 грн.; за лютий 2018 року - 56559 грн; березень 2018 - 10058 грн; квітень 2018 року - 35744 грн; травень 2018 року - 42752 грн; червень 2018 року - 82260 грн; липень 2018 року - 143337 грн; вересень 2018 року - 12174 грн; жовтень 2018 року - 66534 грн; листопад 2018 року - 51792 грн; грудень 2018 року - 78394 грн.

- п. 120-1.2 ст. 120-1 та п. 201. ст.201 Податкового кодексу України;

- п. 176.2 ст. 176, п.119.2 ст. 119 Податкового кодексу України;

- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та Порядку обліку платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300;

- частини дев`ятої та п.2 частини одинадцятої ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- ст. 126 Податкового кодексу України.

Як наслідок, податковим органом винесено наступні рішення: податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5; податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5; податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5; податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5; вимогу про сплату богу (недоїмки) від 26.07.2019 №Ф-; рішення № 5 від 26.07.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; рішення № від 26.07.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

У подальшому, податковим органом винесено вимогу про сплату богу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-219999-53.

Рішенням про результати розгляду скарги від 09.10.2019 у задоволенні скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішень про застосування штрафних санкцій відмовлено.

Рішенням про результати розгляду скарги від 05.11.2019 відмовлено у задоволенні скарги про скасування вказаних податкових повідомлень рішень.

Вважаючи зазначені рішення, податкові повідомлення-рішення та вимогу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу в період, що перевірявся, як наслідок податковим органом неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5.

Окрім того, оскільки позивачем підтверджено реальність укладених договорів та отримання доходу від господарської діяльності, тому ним правомірно віднесено до складу податкового кредиту за 2017-2018 роки суми на придбання бухгалтерських послуг, послуг з оренди складських та офісних приміщень, поширення рекламних матеріалів, рекламної розсипки, рекламних послуг, транспортних послуг відповідно до вимог чинного податкового законодавства, тому винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 та податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 підлягають скасуванню.

Крім того, враховуючи, що позивачем не занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, тому суд не погоджується з винесеними податковим органом вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 26.07.2019 № Ф- та вимогою про сплату богу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-219999-53.

Також, оскільки під час розгляду справи судом не виявлено заниження суми єдиного внеску, що підлягає сплаті у 2017-2018 роках, тому рішення від 26.07.2019 №5 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також рішення від 26.07.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Як свідчать матеріали справи, позивачем у перевіряємий період було укладено наступні договори:

1) з ТОВ «Алло» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір про надання послуг від 10.09.2014 № 10/09, предметом якого є послуги по доставці рекламних матеріалів та іншої поліграфічної продукції шляхом безадресного розповсюдження на певній території (а.с.229-234 Том 8).

Детальний перелік, обсяг та вартість замовлених послуг міститься в замовленнях (а.с.231-250 Том 3, а.с.1-250 Том 4, а.с.1-30 Том 5).

2) між ТОВ «Руш» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір від 01.01.2017 № 01.01.2017, предметом якого є розповсюдження та/або доставка поліграфічної продукції кінцевому споживачу (а.с.235-239 Том 8).

01 травня 2017 року укладено між сторонами додаткову угоду № 1 до договору від 01.01.2017 № 01.01.2017 (а.с.240-241 Том 8).

Детальний перелік, обсяг замовлених послуг міститься в замовленнях (а.с.31-45, 61-76, 84, 95, 104, 116-166 Том 5).

3) між ТОВ «Руш» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір від 01.01.2017 № 02.01.2017, предметом якого є розповсюдження та/або доставка поліграфічної продукції кінцевому споживачу (а.с.242-247 Том 8).

14 квітня 2017 року укладено додаткову угоду № 1 до договору від 01.01.2017 № 02.01.17 (а.с.248-249 Том 8).

При цьому, детальний перелік, обсяг замовлених послуг міститься в замовленнях (а.с.46-60, 77-83, 85-94, 96-103, 105-115 Том 5).

4) між ТОВ «Руш» (Замовник) позивачем (виконавець) укладено договір від 03.01.2018 № 01.01.2018, предметом якого є надання послуг, пов`язаних з інформуванням погодженим способом невизначеного кола осіб (споживачів) про діючі і майбутні маркетингові/рекламні заходи (а.с.1-11 Том 9).

08 лютого 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору від 01.01.2018 № 03.01.2018 з додатками (а.с.12-17 Том 9).

У подальшому, 02.01.2019 укладено додаткову угоду № 3 до договору № 01.01.18 з додатком (а.с. 11-13 Том 9).

Детальний перелік, обсяг замовлених послуг міститься в замовленнях (а.с.167-250 Том 5; а.с.1-253 Том 6; а.с.1-250 Том 7; а.с.1-10, 14-167 Том 8).

5) між ТОВ «ДЦ Україна» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір про надання послуг від 15.07.2016 № 15-07/1, предметом якого є надання консультаційних послуг та маркетингова підтримка акцій в магазинах, що використовують знак для товарів та послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з додатками (а.с.18-30 Том 9).

Детальний перелік, обсяг та вартість замовлених послуг міститься в додатках до договору про надання послуг від 15.07.2016 № 15-07/1 (а.с.163-225 Том 3).

6) між ПАТ «Ідея Банк» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг від 01.08.2017 № 300817, предметом якого є надання рекламних та супутніх послуг, які спрямовані на неперсоніфіковане інформування потенційних клієнтів щодо асортименту послуг та пропозицій серед потенційних клієнтів на території України (а.с.31-34 Том 9).

Детальний перелік, обсяг та вартість замовлених послуг міститься в додатках та доповненнях до договору про надання послуг від 01.08.2017 № 300817 (а.с.47-148 Том 3).

7) між ТОВ «Стиль Д» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір про надання послуг від 04.07.2016 № 04/07/16 з додатками, предметом якого є надання послуг по розповсюдженню рекламно-інформаційних матеріалів (а.с.35-39 Том 9).

8) між ТОВ «Стиль Д» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір про надання послуг від 05.05.2017 № 05/05/17 з додатками, предметом якого є надання послуг по розповсюдженню рекламно-інформаційних матеріалів (а.с.40-43 Том 9).

9) між ТОВ «Чернігівський автоцентр Камаз» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг (виконання робіт) від 01.12.2017 з додатками, предметом якого є надання рекламних та інших послуги, у тому числі, але не виключно, послуги по розробці макетів рекламної та сувенірної продукції, створенню та проведенню рекламних кампаній (створення та розміщення реклами в газетах, у періодичних виданнях, на радіо й телебаченні, у мережі Інтернет та інших засобах масової інформації створення та розміщення засобів реклами на відкритому повітрі, наприклад, білбордів, панелей, рекламних рамок, віконного оформлення, виставкових залів, розміщення реклами на транспортних засобах тощо, розповсюдження або доставку рекламних матеріалів або зразків, створення стендів та інших демонстраційних поверхонь і сайтів), проведення маркетингових кампаній та інших рекламних послуг задля залучення й утримання клієнтів (просування товарів, реклама в місці продажу, реклама товарів шляхом розсилання поштою рекламних матеріалів на адреси передбачуваних покупців, визначених на основі списків, складених чи придбаних рекламодавцем, маркетингові консультації), посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації, виготовленню та або/поставці поліграфічної, сувенірної та іншої продукції, послуги з дизайну, розробки макетів, інших видів послуг (а.с.44-47 Том 9).

10) між ПП «Український кур`єр» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір від 10.01.2016 № 06/09, предметом якого є надання послуг з доставки поліграфічної продукції в системі власної адресної доставки тиражу (а.с.48-49 Том 9).

11) між ТОВ «Фрінет» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір від 11.07.2018 № 110718, предметом якого є надання послуг з розповсюдження поліграфічної та рекламної продукції по повній базі адрес виконавця або її частини (а.с.50-53 Том 9).

12) між ТОВ «Комфі Трейд» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір від 20.07.2017 № 1, предметом якого є надання послуг в області реклами та маркетингу (а.с.54-57 Том 9).

Детальний перелік, обсяг та вартість замовлених послуг міститься в додатках до договору від 20.07.2017 № 1 (а.с.226-230 Том 3).

13) між ТОВ «Незалежна Лабораторія Інвітро» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір від 07.09.2017 № 07/09/17 з додатками, предметом якого є надання послуг по розповсюдженню рекламних матеріалів (а.с.58-59 Том 9).

14) між ТОВ «Незалежна Лабораторія Інвітро» (Замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір від 05.03.2018 № 05/03/18 з додатками, предметом якого є надання послуг з виготовлення по розповсюдженню рекламних матеріалів (а.с.60-61 Том 9).

15) між ТОВ «Фудком» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір від 01.01.2018 № 1 з додатками, предметом якого є надання послуг з розповсюдження поліграфічної та рекламної продукції по повній базі адрес виконавця або її частини (а.с.62-66 Том 9).

При цьому, детальний перелік, обсяг та вартість замовлених послуг містяться в бланках-замовленнях та додатках до договору від 01.01.2018 № 1 (а.с.149-162 Том 3).

16) між ТОВ «Альвар» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір від 01.01.2018 № 2 з додатками, предметом якого є надання послуг з розповсюдження поліграфічної та рекламної продукції по повній базі адрес виконавця або її частини (а.с.67-71 Том 9).

17) між ТОВ «Харків на долонях» (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір про надання послуг від 01.01.2017 № 04/01/17, предметом якого є надання послуг з розповсюдження рекламних листівок шляхом неперсоналізованої роздачі «з рук в руки» або доставки по поштовим скринькам (а.с.90-93 Том 9).

Детальний перелік, обсяг та вартість завдань міститься в додатках № 1- № 88 до договору про надання послуг від 01.01.2017 № 04/01/17 (а.с.209-250 Том 2, а.с.1-46 Том 3).

18) між позивачем (замовник) та ТОВ «Кур`єрська служба України» (виконавець) укладено договір про надання послуг з розповсюдження поліграфічної продукції від 01.07.2015 № КД-22/15, предметом якого є надання послуг з розповсюдження поліграфічної продукції (а.с.72-73 Том 9).

19) між позивачем (замовник) та ДП «Одеса Медіа» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 01.01.2017 № 01/01/17, предметом якого є надання послуг з розповсюдження рекламних листівок шляхом неперсоналізованої роздачі «з рук в руки» або доставки по поштовим скринькам (а.с.78-81 Том 9).

20) між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ДП «Виробничо-поліграфічне підприємство «Друкарський Дім» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 01.01.2017 № 03/01/17, предметом якого є надання послуг з розповсюдження рекламних листівок шляхом неперсоналізованої роздачі «з рук в руки» або доставки по поштовим скринькам (а.с.82-85 Том 9).

Отримання грошових коштів за надані позивачем послуги, реалізовані товари підтверджується банківською випискою по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» за 2017-2018 (а.с.119-246 Том 14).

Як наслідок, на виконання умов вказаних договорів, позивачем було вчинено наступні дії.

Щодо віднесення до складу витрат поширення рекламних матеріалів, послуг з рекламної розсилки, рекламних послуг, слід звернути увагу на таке.

Так, позивачем укладено з ТОВ «Авіоніка-Транс» (виконавець) договір про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17, предметом якого є надання послуг з розповсюдження рекламних листівок шляхом неперсоналізованої роздачі «з рук в руки» або доставки по поштовим скринькам (а.с.74-77 Том 9).

На підтвердження виконання вказаного договору сторонами складено наступні первинні документи: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000002 від 05.05.2017, № ОУ-0000005 від 15.05.2017, № ОУ-0000008 від 22.05.2017, № ОУ-0000008 від 06.06.2017, № ОУ-0000008 від 14.06.2017, № ОУ-0000010 від 21.06.2017, № ОУ-0000012 від 30.06.2017, № ОУ-0000015 від 04.07.2017, № ОУ-0000017 від 10.07.2017, № ОУ-0000019 від 15.07.2017, № ОУ-0000020 від 24.07.2017, № ОУ-0000023 від 28.07.2017, № ОУ-0000028 від 30.07.2017, № ОУ-0000008 від 14.06.2017, № ОУ-0000028 від 31.07.2017, № ОУ-0000035 від 07.08.2017, № ОУ-0000036 від 17.08.2017, № ОУ-0000038 від 05.09.2017, № ОУ-0000040 від 20.09.2017, № ОУ-0000041 від 14.06.2017, № ОУ-0000043 від 03.10.2017, № ОУ-0000046 від 18.10.2017, № ОУ-0000048 від 31.10.2017, № ОУ-0000049 від 31.12.2017, № ОУ-0000056 від 31.12.2017, № ОУ-0000013 від 28.02.2018, № ОУ-0000020 від 06.03.2018, № ОУ-0000043 від 10.04.2018, № ОУ-0000049 від 05.05.2018, № ОУ-0000067 від 06.06.2018, № ОУ-0000076 від 30.06.2018, № ОУ-0000082 від 03.07.2018, № ОУ-0000084 від 09.07.2018, № ОУ-0000088 від 16.07.2018, № ОУ-0000089 від 20.07.2018, № ОУ-0000092 від 21.07.2018, № ОУ-0000098 від 27.07.2018, № ОУ-0000099 від 28.07.2018, № ОУ-0000108 від 06.08.2018, № ОУ-0000111 від 15.08.2018, № ОУ-0000119 від 31.08.2018, № ОУ-0000120 від 04.09.2018, № ОУ-0000122 від 10.09.2018, № ОУ-0000124 від 18.09.2018, № ОУ-0000127 від 26.09.2018, № ОУ-0000130 від 30.09.2018, № ОУ-0000133 від 03.10.2018, № ОУ-0000137 від 05.11.2018, № ОУ-0000142 від 16.11.2018, № ОУ-0000149 від 04.12.2018, № ОУ-0000155 від 10.12.2018, квитанції до прибуткового касового ордеру та додатки-деталізації (а.с.220-250 Том 11, а.с.1-245 Том 12, а.с.1-233 Том 13).

При цьому, детальний перелік, обсяг та вартість наданих виконавцем робіт згідно вищевказаних актів містяться в додатках-замовленнях: № 1 від 31.05.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 2 від 31.05.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 3 від 31.07.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 4 від 31.08.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 5 від 30.09.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 6 від 31.10.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 7 від 31.12.2017 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 8 від 28.02.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 9 від 31.03.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 10 від 30.04.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 11 від 31.05.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17 № 12 від 30.06.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 13 від 31.07.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 14 від 31.08.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 15 від 30.09.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 16 від 31.10.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 17 від 30.11.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17; № 18 від 31.12.2018 до договору про надання послуг від 02.01.2017 № 10/01/17 (а.с.172-261 Том 1, а.с.1-208 Том 2).

Окрім того, на виконання умов вказаного договору сторонами складено та надано до суду податкові накладні (а.с.88- 143 Том 15, а.с.1-60 Том 16).

Щодо віднесення до складу витрат бухгалтерських послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.

Так, між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання послуг від 02.01.2017 № 02/01-17-2, предметом якого є надання послуг з розповсюдження рекламних листівок шляхом неперсоналізованої роздачі «з рук в руки» або доставки по поштовим скринькам (а.с.86-89 Том 9).

Реальність виконання вказаного договору, підтверджується наступними первинними документами, а саме: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с.94-250 Том 9, а.с.1-38 Том 10); детальним переліком, обсягом та вартістю наданих виконавцем робіт згідно вищевказаних актах, які містяться в додатках-деталізаціях до актів здачі-прийняття робіт та замовлень (а.с.39-254 Том 10, а.с.1-219 Том 11); банківською випискою по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» за 2017-2018 (а.с.147, 152, 158, 171, 190, 200, 214, 225, 231, 233 Том 14); податковими накладними (а.с.1-87, 146-250 Том 15).

Також на підтвердження вказаних обставин позивачем до суду надано портативний жорсткий диск з фотознімками (а.с.234 Том 13).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір про надання бухгалтерських послуг від 01.01.2017 (а.с.225-227 Том 8), на підтвердження виконання умов якого та правомірності віднесення до складу витрат бухгалтерських послуг, отриманих згідно умов вказаного договору до суду були надані: трудовий договір від 01.07.2017 № 01/07 (а.с.228 Том 8), податкові накладні (а.с.25, 29, 41, 86, 154 Том 15), акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів (а.с.120, 121, 136, 137, 181, 182, 191 Том 9).

При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що ФОП ОСОБА_2 мав всі відповідні можливості для надання таких послуг, оскільки використовував найману працю бухгалтера, попереднім місцем роботи якого була ТОВ «Аутсорсингова агенція «Бухгалтерія без проблем», основним видом діяльності якої було саме надання аутсорсингових послуг бухгалтера.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує на те, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Доводи апелянта щодо відсутності деталізації опису господарської операції в наданих позивачем документах, колегія суддів не приймає до уваги, так як вказані недоліки не тягнуть за собою недійсність первинних документів, а тому не може свідчити про нереальність господарських операцій, які ними підтверджуються.

Слід зазначити, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 15.04.2020 у справі №520/9519/18.

Окрім того, за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаним в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №825/1391/17.

При цьому, під час проведення перевірки податковим органом не було наведено суттєвих зауважень до оформлення вказаних первинних документів, які б ставили під сумнів їх реальність чи не давали з`ясувати їх суть під час проведення господарської операції.

Твердження контролюючого органу про те, що підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено чіткий перелік витрат, що пов`язані з отриманням доходів фізичних осіб підприємців, однак витрат, сплачених за бухгалтерські послуги, надані на його користь іншим суб`єктом господарювання, такий перелік не містить, колегія суддів відхиляє, оскільки підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що до витрат, що пов`язані з отриманням доходів фізичних осіб - підприємців, включаються інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.07.2019 у справі № 804/888/16.

При цьому, матеріалами справи підтверджується факт того, що понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю останнього, так як вони стосуються із здійсненням та введенням позивачем бухгалтерського та податкового обліку при укладенні та оформленні договорів (а.с.224 Том 8).

Таким чином, надані позивачем докази спростовують доводи відповідача про те, що господарські операції не мали реального характеру.

Щодо віднесення до складу валових витрат транспортних послуг, наданих ТОВ «Аззам», суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем (замовник) та ТОВ «Аззам» (перевізник) укладено договір перевезення від 12.01.2017 № 12/01/17, предметом якого є доставка рекламно-поліграфічної продукції зі складів замовника по всій території України (а.с.116-118 Том 14).

Для виконання умов вказаного договору, сторонами було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанції до прибуткових касових ордерів та товарно-транспортні накладні, в яких зазначено вантаж матеріали в асортименті (листівки, журнали, газети) (а.с.202-213 Том 8).

Крім того, ТОВ «Аззам» (орендар) укладено з ТОВ ««Авіоніка-Транс» (орендодавець) договір оренди транспортного засобу від 01.01.2017 № 70, предметом якого є надання в термінове платне користування тягач та полупричепи в кількості 5 шт. з метою здійснення господарської діяльності (а.с.200-201 Том 8).

Щодо віднесення позивачем до витрат оренди складських приміщень у ТОВ «Авіоніка-Транс» та ФОП ОСОБА_2 , слід звернути увагу на наступні обставини справи.

Так, на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.03.2016 року укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ФОП ОСОБА_2 , останній є власником частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.04.2015, індексний номер 36936592, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.173-176, 187-190 Том 8).

У подальшому, між позивачем (орендар) та ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна № 01/14-17 від 01.01.2017, згідно з умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно (частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 463,5 кв.м.), що складається з приміщень першого поверху тамбур 3-101 площею 2,9 кв.м, офіс 3-102 площею 61,7 кв.м, офіс 3-103 площею 63,7 кв.м, загальною площею 128,3 кв.м) за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської (підприємницької) діяльності, зокрема, для зберігання, сортування рекламних газет, листівок та іншої продукції, призначеної для проведення рекламних акцій (а.с.177-179 Том 8).

На виконання умов вказаного договору, між сторонами укладено акт приймання-передачі частини цього приміщення, яке було передано в користування (а.с.180 Том 8 та складено податкові накладні (а.с.5, 11, 21, 25, 73 Том 15).

Також, між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна від 01.01.2017 №6-01-2017, предметом договору якого орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно (частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 що складається з приміщень наступних приміщень: 3-104 площею 1,4 кв.м, 3-105 площею 1,6 кв.м, 4-101 площею 2,7 кв.м, 4-102 площею 62,6 кв.м, 4-103 площею 6,8 кв.м, загальною площею 75,1 кв.м за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської (підприємницької) діяльності, зокрема, для зберігання, сортування рекламних газет, листівок та іншої продукції, призначеної для проведення рекламних акцій (а.с.181-183 Том 8).

Крім того, між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) укладено договір суборенди нерухомого майна від 01.01.2017 № 010117, предметом договору орендодавець зобов`язується передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно (частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 що складається з приміщень наступних приміщень: 3-104 площею 1,4 кв.м, 3-105 площею 1,6 кв.м, 4-101 площею 2,7 кв.м, 4-102 площею 62,6 кв.м, 4-103 площею 6,8 кв.м, загальною площею 75,1 кв.м за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської (підприємницької) діяльності, зокрема, для зберігання, сортування рекламних газет, листівок та іншої продукції, призначеної для проведення рекламних акцій (а.с.184-186 Том 8).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Малинка Маркет» (орендодавець) та ТОВ «Авіоніка Транс» (орендар) укладено договір суборенди (піднайму) нерухомого майна від 01.01.2018 № 01/23-18, предметом якого є оренда частини нерухомого майна магазину продовольчих і непродовольчих товарів (загальною площею 578,6 кв.м.), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 114,8 кв.м. (а.с.191-194 Том 8).

Також, між ТОВ «Авіоніка Транс» (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір суборенди (піднайму) нерухомого майна від 01.01.2018 № 07-01-18, предметом якого є оренда частини нерухомого майна магазину продовольчих і непродовольчих товарів (загальною площею 578,6 кв.м.), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 114,8 кв.м. (а.с.195-198 Том 8).

До договору суборенди (піднайму) нерухомого майна від 01.01.2018 № 07-01-18 додано акт приймання-передачі частини цього приміщення, яке було передано в користування (а.с.199 Том 8).

На виконання умов вказаного договору між сторонами укладено податкові накладні (а.с.136 Том 15), квитанції до прибуткових касових ордерів (а.с. 56-59 Том 12).

Щодо віднесення до складу валових витрат коштів, витрачених на придбання напоїв в асортиментів у ТОВ «Малинка Маркет», колегія суддів звертає увагу на таке.

Між ФОП ОСОБА_5 (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг від 15.01.2017 № 15/01/17, предметом якого є надання послуг з семплінгу товарів з рекламною метою, тобто рекламна видача для безкоштовної дегустації напоїв з метою популяризації продукту та залучення більшої кількості покупців в торгову точку Замовника (а.с.214-215 Том 8).

При цьому, деталізація, обсяг та вартість придбаного товару міститься в додатку № 1 до договору про надання послуг від 15.01.2017 № 15/01/17 (а.с.216 Том 8).

На виконання вказаного договору про надання послуг від 15.01.2017 № 15/01/17 ФОП ОСОБА_1 30.09.2018 для проведення промо-акції, а саме: безкоштовної видачі напоїв з рекламною метою в період з 07.10.2018 по 02.06.2019 в ТОВ «Малинка Маркет» було придбано напої Кока-кола (1,5л) та Берн (0,5 л) на загальну суму 73044 грн з ПДВ., що підтверджується рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), видатковою накладною, квитанціями до прибуткових касових ордерів та податковою накладною (а.с.217-223 Том 8, а.с.144 Том 15).

При цьому, жодного належного доказу того, що вказані договори були укладені сторонами без мети його здійснення під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який відповідно до статті 77 КАС України повинен довести правомірність своїх рішень, не надано.

Наявні у матеріалах справи первинні документи по операціям з вказаними контрагентами у повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій, й вказаними документами підтверджується реальність здійснення позивачем господарських операцій з підприємствами, що спричинили реальну зміну в його майновому стані.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем в 2017-2018 правомірно сформовано витрати та за спірними правочинами в повній мірі відображені в обліку позивача.

Посилання апелянта про те, що з пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що остання здійснювала розповсюдження рекламних листівок на прохання особи на ім`я ОСОБА_7 влітку 2016 року, а протоколи допити свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідчать про те, що в період з літа 2019 року вони здійснювали розповсюдження рекламних листівок на прохання особи на ім`я ОСОБА_7 , та з ФОП ОСОБА_1 вони не знайомі (а.с. 10-29 Том 14) колегія суддів оцінює критично, оскільки проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення, трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, була проведена саме за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

При цьому, будь-які матеріали кримінального провадження, наприклад, протокол допиту свідка, не є належним доказом вчинення будь-якою особою кримінально-караного діяння, а відтак, відсутність належних доказів, як то вирок, з огляду на статтю 78 КАС України, вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Встановлені певні факти в ході оперативно-розшукових заходів, слідства у кримінальній справі, що стосується осіб, причетних до діяльності підприємства-постачальника без відповідного судового рішення у кримінальній справі самі по собі не є доказом вчинення відповідних правопорушень отримувача (покупця) таких послуг(товарів).

Крім того, під час можливих кримінальних проваджень повинні досліджуватись та даватись оцінка господарським операціям безпосередньо позивача та зазначених контрагентів, встановлюватись недійсність документів, що були складені за наслідком здійснення господарських операцій, а позивач або його посадові особи повинні бути фігурантами таких кримінальних справ.

Відповідно приписів до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України лише вироки суду щодо посадових осіб контрагента позивача, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення таких осіб від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу в період, що перевірявся, та протиправність дій контролюючого органу стосовно донарахування податку на доходи фізичних осіб та винесення податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2081532,04 грн.

Оскільки позивачем підтверджено реальність укладених договорів та отримання доходу від господарської діяльності, тому ним правомірно віднесено до складу податкового кредиту за 2017-2018 роки суми на придбання бухгалтерських послуг, послуг з оренди складських та офісних приміщень, поширення рекламних матеріалів, рекламної розсипки, рекламних послуг, транспортних послуг відповідно до вимог чинного податкового законодавства, як наслідок наявні підстави для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, та податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 787675,50 грн.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5 слід звернути увагу на таке.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, внесені зміни до Податкового кодексу України у частині оподаткування військовим збором.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

При цьому ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 цього пункту (п. п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Враховуючи встановлення факту відсутності заниження суми чистого оподаткованого доходу, що в свою чергу понесло визнання відсутності заниження військового збору, тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №5.

Щодо позовних вимог про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.07.2019 № Ф- та вимоги про сплату богу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-219999-53, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначенні Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно частини першої ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є зокрема, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Відповідно до п. 2 ст. 7 вказаного Закону передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У силу вимог частини п`ятої ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З огляду на встановлення відсутності факту заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.07.2019 № Ф- та від 04.10.2019 № Ф-219999-53 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Як наслідок, рішення від 26.07.2019 №5 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також рішення від 26.07.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є також протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук