Справа № 640/1552/20
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1552/20 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В., секретаря Винокурової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким його адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та представника Відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, Рішення суду першої інстанції - скасувати, ухвалити нове Рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю з наступних підстав.

Наказом Генеральної прокуратури України від 21.12.2019 № 2082ц Позивача звільнено з посади начальника другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.

Як вбачається із зазначеного Наказу, Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України зобов`язано провести остаточний розрахунок та виплатити Позивачу усі належні виплати при звільнені.

Предметом позову у даній справі є визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку; стягнення з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у сумі 48072,50 грн.; стягнення з Офісу Генерального прокурора України середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку, який станом на 30.04.2020 становить 201904,50 грн.

Відповідно до пп. 2 п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Згідно з п. 9 частини першої ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

А відповідно до п. 1 частини першої ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною першою ст. 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Отже, працівникові, якого звільнено у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А як зазначено в Постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №823/276/16 за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Черкаської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, стягнення середнього заробітку, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ (надалі - Закон № 1697-VIІ) містить спеціальні норми щодо організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.)

Норми даного Закону є пріоритетними перед нормами КЗпП України, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про можливість застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

В свою чергу, Законом № 1697-VIІ не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Отже, право позивача на одержання суми середньомісячного заробітку як вихідної допомоги визначено Законом і цей Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки жодних правових підстав для невиплати цих сум у відповідача не було, - Верховний Суд приходить до висновку, що така бездіяльність є протиправною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що саме у день фактичного звільнення ОСОБА_2 із займаної посади йому належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, яка у повному обсязі останньому була виплачена лише 15.01.2016. Відтак строк затримки до дня фактичного розрахунку склав 133 дні (з 04.09.2015 по 14.01.2016).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 30.03.2016 № 18/101вих16 середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), становить 329,52 грн. Даний розмір середньоденної заробітної плати відповідачем не заперечується.

У зв`язку з наведеним колегія Верховного Суду приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 43826,16 грн. (133 днів х 329,52 грн.).

Дану правову позицію викладено також в Постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №823/254/16 за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Черкаської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, стягнення середнього заробітку при звільненні, від 08 жовтня 2018 року у справі №823/263/16 за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Черкаської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення середнього заробітку та від 11 жовтня 2018 року у справі №823/244/16 за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Черкаської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, стягнення середнього заробітку.

Відповідач як на підставу відмови у задоволенні адміністративного позову посилається на те, що ст. 44 Кодексу законів про працю України не передбачено можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівнику у разі припинення з ним трудового договору на підставі п. 9 частини першої ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Проте, право на виплату вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку не залежить від посилання на правову норму чинного законодавства, якою воно передбачено.

Як вбачається з матеріалів даної справи, у день фактичного звільнення Позивача із займаної посади йому належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, яка у повному обсязі не виплачена. Отже, строк затримки до дня фактичного розрахунку 09.09.2020 (день прийняття судового сушення) склав 133 дні (з 24.12.2019 по 09.09.2020).

Середньомісячна заробітна прала Позивача складає 48072,50 грн., а середньоденна заробітна плата - 2235,93 грн., що підтверджується Довідкою Відповідача від 11.02.2020 №21-223зп. Отже, даний розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати Позивача Відповідачем не заперечується.

Позивач в позовній заяві просить стягнути з Офісу Генерального прокурора України середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку, який станом на 30.04.2020 становить 201904,50 грн.

Зазначену дату та суму Позивачем визначено у зв`язку з призначенням підготовчого засідання судом першої інстанції на 30.04.2020.

Проте, судом першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

А відповідно до частини другої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог для повного захисту прав та інтересів Позивача і стягнення з Відповідача на його користь вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у сумі 48072,50 грн., середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який станом на 09.09.2020 становить 579105,87 грн. (259 днів х 2235,93 грн.).

Відповідно до частини першої ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

А згідно з частиною другою ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, тому Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року скасовується та ухвалюється нове Рішення, яким адміністративний позов задовольняється повністю.

Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у сумі 48072,50 грн.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 24.12.2019 по день фактичного розрахунку, який станом на 09.09.2020 становить 579105,87 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (код за ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 7149 (сім тисяч сто сорок дев`ять) грн. 85 коп. судового збору, сплаченого Квитанціями від 21 січня 2020 року №0.0..1, від 13 травня 2020 року №0.0..1 та від 19 червня 2020 року №N0pyz5273м.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанову складено в повному обсязі 09.09.2020 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.