Справа № 420/2372/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2372/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила:

- визнати бездіяльність відповідача щодо відмові у скасуванні арешту нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження 10813709 від 09.02.2011 року, накладеного в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця ОСОБА_2 (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) - протиправною, та такою, що порушує законні права та інтереси позивача;

- скасувати арешт нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця ОСОБА_2 (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.02.2020 р. їй стало відомо про існування арешту, накладеного на все нерухоме майно, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 р. державним виконавцем Стояновим Р.В. Зазначений арешт був накладений на виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Позивач звернулась до відповідача з заявою про скасування арешту нерухомого майна, зазначивши при цьому, що станом на 05.02.2020 р. відносно неї відсутні відкриті виконавчі провадження щодо виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Відповідач, листом від 02.03.2020 р. №8292, відмовив у скасуванні арешту у зв`язку з тим, що відсутні підстави, зазначивши, що 26.10.2011 р. державним виконавцем відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №24324953 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ направлено до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для виконання за належністю.

Позивач зазначила, що виконавче провадження де позивач була боржником і відбулося обтяження її майна, відсутнє, а стягувач жодним чином не сприяє пред`явлення виконавчого документу на виконання у передбачені законом строки.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у скасуванні арешту нерухомого майна.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року адміністративний позов задоволений частково.

Скасований арешт нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця Стоянова Р.В. (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять),40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, закрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про незастосування судом першої інстанції п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, якою чітко визначено порядок зняття арешту по завершеним виконавчим провадженням. Також апелянт зазначив, що питання звільнення майна з-під арешту має вирішуватись судом за правилами ЦПК України.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, справа розглянута апеляційним судом у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 05.02.2020 року позивач звернулась до апелянта з заявою про скасування арешту нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року, накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року. При цьому позивач посилалась на те, що станом на 05.02.2020 р. відносно неї відсутні відкриті виконавчі провадження щодо виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Листом від 02.03.2020 р. №8292 апелянт відмовив у скасуванні арешту посилаючись на відсутність правових підстав. Додатково у листі зазначено, що 26.10.2011 р. державним виконавцем відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №24324953 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ направлено до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для виконання за належністю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 р. накладено арешт на майно позивача, в подальшому виконавче провадження було закінчене на підставі п.10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 - XIV, але на час виникнення спірних правовідносин виконавче провадження знищено у порядку, передбаченому законодавством, у зв`язку із закінченням строків зберігання. За таких обставин, посилаючись на приписи 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування арешту нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця ОСОБА_2 (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправно, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки у спірних правовідносинах, арешт з нерухомого майна може бути знятий за рішенням суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Розглядаючи справу по суті спірних правовідносин, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Проте апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду судом, до компетенції якого належить розгляд такої категорії справ.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративним судом є суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Позивач в позовній заяві зазначає, що у зв`язку із накладеними арештами, позбавлений можливості продати належне йому майно.

Таким чином, предметом позову є цивільно-правовий спір, пов`язаний із захистом права розпорядження на нерухоме майно, належного позивачу на праві власності.

Згідно частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, норма вказаної статті передбачає наявність відкритого виконавчого провадження щодо позивача.

Згідно листа Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №1292 від 02.03.2020 станом на 13.02.2019 на виконанні у Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не перебуває виконавче провадження про стягнення з позивача заборгованості.

З огляду на відсутність виконавчого провадження щодо позивача, вказаний спір не може бути розглянутий відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

За вказаних обставин позов не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини 2 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Предметом позову є цивільно-правовий спір, пов`язаний із захистом права розпорядження нерухомим майном, належним позивачу на праві власності, відтак вказаний спір має розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме Київським районним судом міста Одеси, за правилами цивільного судочинства.

Також в апеляційній скарзі Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить стягнути з позивача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Порядок розподілу судових витрат встановлений ст. 139 КАС України.

Нормами частин першої та другої ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених апелянтом судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з системного аналізу положень статті 139 КАС України та процесуального статусу апелянта.

В даному випадку апеляційну скаргу було подано Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

З урахуванням положень ч.2 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з позивача лише здійснені ним документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Тобто, суб`єкту владних повноважень не мають компенсуватися витрати на сплату судового збору, правову допомогу, витрати, пов`язані із прибуттям до суду, та інші судові витрати, крім зазначених вище витрат на доказування, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді.

Враховуючи викладене, оскільки суб`єктом владних повноважень не понесені витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 319 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 238, 308, 311, п.3 ч.1 ст. 315, 319, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 420/2372/20 - скасувати.

Провадження у справі № 420/2372/20 за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутись за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства до Київського районного суду міста Одеси (вул. Варненська, 3Б, м. Одеса, 65080).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08.09.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.