Справа № 320/4933/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4933/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача № 44 від 23.08.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 15.08.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем документально не підтверджено наявності обставин, які надають пільги для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, тому оскаржуване рішення є правомірним і не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач досягнувши 55 років звернувся до відповідача із заявою від 15.08.2019 та доданими документами про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 23.08.2019 №44 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше чотирьох років, тому прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно примітки до слів « 2 роки*»: *Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як вбачається з рішення від 23.08.2019 №44 заявником було надано такі документи: паспорт громадянина України, трудову книжку НОМЕР_1 від 07.07.1982, посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 року (категорія 4) серії НОМЕР_2 , виданого 31.05.1993 Київською обласною державною адміністрацією, довідку виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 29.01.2019 №7. На підставі таких документів відповідач прийняв оскаржуване рішення.

Про надання відповідачу крім вищезазначених ще й інших документів позивачем не надано суду жодних доказів, тому досліджуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення судом не приймаються до уваги додані до позовної заяви, зокрема довідка виконавчого комітету Фастівської міської Ради народних депутатів від 28.01.1993 №4044 та військовий квиток серії НОМЕР_3 , оскільки вважаються такими, що не подавались відповідачу для прийняття рішення щодо призначення пенсії.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 31.05.1993 Київською обласною державною адміністрацією позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 року (категорія 4).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 29.01.2019 №7 позивач проживає в АДРЕСА_1 та зареєстрований згідно запису в будинковій книзі з 13.01.1989 по час видання довідки.

Згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, м. Фастів Київської області відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідач в оскаржуваному рішенні посилався на те, що у наданій заявником довідці виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 29.01.2019 №7, зазначено, що згідно запису №32 будинкової книги, ОСОБА_1 з 07.06.1986 по 07.06.1987, з 09.06.1987 по 09.06.1988, з 16.12.1988 по 07.06.1989 та з 13.01.1989 по теперішній час (згідно паспортних даних) був зареєстрований в м. Фастові. Тому дійшов висновку, що така довідка не може слугувати підставою для підтвердження проживання зазначеного періоду.

Проте, колегія суддів зазначає, що у довідці від 29.01.2019 №7, копія якої приєднана до матеріалів справи, вказано лише те, що позивач проживає в АДРЕСА_1 та зареєстрований згідно запису в будинковій книзі з 13.01.1989 по час видання довідки. Інших відомостей, зокрема на які посилався відповідач у рішенні така довідка не містить.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів на підставі яких він дійшов вищезазначених висновків, зокрема не надано доказів проведення зустрічної звірки, тому такі висновки є необгрунтованими.

В той же час, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що довідка від 29.01.2019 №7 містить посилання на записи домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , проте вказане помешкання є квартирою в багатоквартирному будинку, а відтак будинкової книги для обліку проживаючих у вказаній квартирі вестись не може.

Такі посилання відповідача не підтверджені суду жодними належними доказами, крім того згідно положень абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України не приймаються судом до уваги, оскільки такі обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Разом з тим, відповідач в оскаржуваному рішенні посилався на те, що згідно записів трудової книжки з 01.09.1986 по 31.03.1989 позивач працював у м. Москва, тому в такий період постійно не проживав і не працював у м. Фастові.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження згідно записів трудової книжки позивача та не заперечуються самим позивачем у позовній заяві.

При цьому, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2020 по справі №572/245/17, зокрема, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком відповідача про не врахування періоду з 01.09.1986 по 31.03.1989, оскільки в такий період позивач постійно не проживав та постійно не працював у м. Фастові.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно записів трудової книжки, позивач на час аварії на Чорнобильській АЕС та по 29.08.1986 проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 . Проте, такі обставини згідно оскаржуваного рішення були залишені відповідачем поза увагою, тому висновок відповідача у рішенні про те, що період проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить лише 3 роки 9 місяців 2 дні та ОСОБА_1 набуде право на пенсію за віком лише після досягнення 60 років у 2024 році є передчасними, необгрунтованими та протиправними.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, зокрема має бути розглянуто питання щодо можливості врахування періоду роботи (служби) позивача з часу аварії на Чорнобильській АЕС по 29.08.1986 у військовій частині НОМЕР_4 та можливість застосування на цій підставі початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Без врахування таких обставин, висновки відповідача про те, що позивач не має стажу постійної роботи або постійного проживання 4 років є передчасними, а тому протиправними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність у позивача права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у встановленому законом порядку це питання відповідачем вирішено не було, а отже суд наразі не вправі надавати цим обставинам оцінку.

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом зобов`язання призначити пенсію є передчасним та помилковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в порядку, передбаченому чинним законодавством із врахуванням висновків суду.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення в частині зобов`язання призначити пенсію.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, то оскаржуване судове рішення в частині зобов`язання призначити пенсію підлягає зміні на зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року змінити, абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в порядку, передбаченому чинним законодавством України із врахуванням висновків суду у цій постанові.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов