Справа № 160/6387/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2020 року Справа № 160/6387/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
11 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії по інвалідності, періодів роботи: з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року 5 міськполіклініка в м. Антрацит; з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року Антрацитівська стоматологічна поліклініка; з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року Стоматологічна поліклініка м. Антрацит;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що надає право на призначення пенсії по інвалідності періодів роботи: з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року 5 міськполіклініка в м. Антрацит; з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року Антрацитівська стоматологічна поліклініка; з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року Стоматологічна поліклініка м. Антрацит;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зробити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з додаванням періодів роботи: з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року 5 міськполіклініка в м. Антрацит; з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року Антрацитівська стоматологічна поліклініка; з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року Стоматологічна поліклініка м. Антрацит та з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з дня призначення пенсії 04.11.2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.11.2019 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, що підтверджується пенсійним посвідченням. Не погодившись з розміром пенсії по інвалідності, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для того, щоб визначати періоди роботи, які не були зараховані при призначенні пенсії по інвалідності. Проте, позивач отримав відмову у письмовій формі від відділу з питань перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2020 року, в якій зазначаются періоди, які не були первинно зараховані. Позивачем зауважено, що спірним при вирішенні даної справи є не право позивача на призначення пенсії, оскільки таке призначення вже відбулось, а обрахунок загального стажу позивачу станом на дату звернення - 03.03.2020 року з урахуванням вказаних періодів роботи.
Позивач зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та вважає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Позивачем також звернуто увагу на те, що м. Антрацит, Луганської області - на сьогоднішній день є непідконтрольною Україні територією. Поштове сполучення між підконтрольною територією та непідконтрольною територією України не працює. Здійснити будь-який письмовий запит щодо отримання додаткових довідок про підтвердження спірного періоду роботи не вбачається можливим. Саме тому, позивач вимушений був звернутися до суду щодо захисту своїх трудових прав, оскільки, працюючи в зазначених підприємствах, у позивача були об`єктивні очікування, що ці періоди буду враховані при призначенні та перерахунку пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
20.07.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Зауважив, що при огляді трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 встановлено, що не має можливості зарахувати періоди роботи з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року у 5 міськполіклініці м. Антрацит та з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року у стамотологічній поліклініці м. Антрацит, оскільки не має можливості прочитати печатку підприємства; також не має можливості зарахувати період роботи з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року у Антрацитівській стоматологічній поліклініці, оскільки відсутній код ОКПО на печатці підприємства. Додаткові документи, які б могли підтвердити періоди роботи з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року, з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року та з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року, відсутні, а тому, не має можливості зарахувати оспорювані періоди роботи до трудового стажу.
Також зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повністю позбавлене можливості перевірки або витребування будь-якої інформації на непідконтрольній Україні території.
20.07.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 з 05.12.2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровській області та з 04.11.2019 року отримує пенсію по інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з дня встановлення групи інвалідності).
Згідно копії трудової книжки (мовою оригіналу):
- з 28.09.1984 року - позивач принята на должность фельдшера 3 р. шахты «Комсомольськая» - Приказ №208 от 01.10.1984 года;
- 25.03.1987 року - уволена с занимаемой должности по ст.38 КЗот УССР (по уходу за ребенком дошкольного возраста) - Приказ №59 від 18.03.1987 года;
- 08.10.1987 года - принята на должность медстатистика - Приказ №112 от 08.10.1987 года;
- 02.01.1989 года - в связи с уменьшением штатного расписания переведена на должность медстатистика на 0,5 ставки и 0,5 ставки медсестры лечебного отделения - Приказ №2 от 02.01. 1989 года;
- 17.02.1989 года - переведена на должность медсестры лечебно-профилактического отделения - Приказ №17 от 20.02.1989 года;
- 22.02.1989 года - переведена на должность м/с (санитарки) детского-профилактического отделения - Приказ №17а от 20.02.1989 года;
- 31.03.1994 года - уволена с занимаемой должности по ст. 38 КЗот Украины (по уходу за ребенком до 14 лет) - Приказ №20 от 01.04.1994 года;
- 01.02.1995 года - принята медсестрой детского профилактического отделения - Приказ №7 от 31.01.1995 года;
- 17.02.1997 года - уволена по собственному желанию по уходу за ребенком до 14 летнего возраста по ст.38 КЗот Украины - Приказ №8 от 16.02.1997 года.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у зарахуванні відповідних перідодів роботи до загального стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції, прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи), заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Отже, суд зазначає, що відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення, відсутність на печаткі коду ОКПО не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці, відсутність коду ОКПО та виправлення в записах не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Вказані записи в трудовій книжці з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року 5 міськполіклініка в м. Антрацит та 3 08.10.1987 року по 31.03.1994 року Антрацитівська стоматологічна поліклініка, щодо яких відповідач зазначає неточність печатки ті відсутність коду ОКПР, зроблено без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим нечіткість відбитку печатки підприємства з якого звільнено позивача не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.
В частині періоду роботи з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року Стоматологічна поліклініка м. Антрацит, який не враховано, оскільки неможливо прочитати печатку підприємства та наявне виправлення в даті звільнення з роботи, суд зазначає, що, як вбачається з трудової книжки, запис про прийняття на роботу позивача з 01.02.1995р. до «Стоматологічної клініки м. Антрацит» не містить будь-яких виправлень чи неточностей, в даному записі зазначено номер та дату наказу про призначення на посаду.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Відтак, факт роботи позивача на підприємстві «Стоматологічної клініки м. Антрацит» підтверджується записом в трудовій книжці в повному обсязі.
В даному випадку відомості про прийняття на роботу позивача наявні в трудовій книжці, не мають будь-яких недоліків та підтверджують факт роботи позивача на посаді медсестри дитячого профілактичного відділення в підприємстві «Стоматологічної клініки м. Антрацит». Відтак, факт наявності стажу роботи на вказаному підприємстві підтверджується трудовою книжкою на підставі закону, оскільки факт прийняття на роботу та роботи можливо достовірно встановити з даних трудової книжки.
У зв`язку з наявністю виправлень у даті звільнення спірним залишається питання про день завершення періоду роботи за вказаною посадою на вказаному підприємстві.
В даному випадку, з огляду на вимоги п.2.26 положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, в редакції, що діяла на час внесення запису, в графі 2 зазначено не дату внесення запису, а дату звільнення. В графі 2, в якій в трудовій книжці позивача значиться запис дати звільнення - 17.02.1997 року, міститься виправлення в році звільнення, проте, з урахуванням підтвердженості факту роботи на вказаній посаді на підставі попереднього запису, слід вважати відповідно до даних трудової книжки, датою звільнення дату, зазначену в трудовій книжці в графі 4, де саме зазначено дату (рік) прийняття Наказу.
Отже, факт перебування в трудових відносинах підтверджується саме записом про прийняття на роботу. Записом про звільнення з роботи для встановлення тривалості стажу, що враховується для обрахунку пенсії встановлюється день завершення таких відносин, який зазначається датою прийняття Наказу від 16.02.1997 року в графі 4.
Підставою для обрахунку загального стажу є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а відтак, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1028 від 09.12.2015 року пункт 20 наведеного Порядку доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, включено місто Антрацит, саме на території якого і розташовані підприємства, на яких працював позивач.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...".
З матеріалів справи, а саме, Довідки від 22.07.1998 року, яка була видана ОСОБА_1 , вбачається, що позивач дійсно працював в КП «Стоматологічна поліклініка» на посаді медсестри та позивачу присвоєно ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 . Номер ІПН зазначений в довідці відповідає номеру, зазначеному в картці фізичної особи - платника податків, виданої 28.09.2004 року.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії по інвалідності, спірних періодів.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Частиною 1статті 9 КАС Українивизначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії по інвалідності, періодів роботи: з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року в 5 міськполіклінікі в м. Антрацит; з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року в Антрацитівській стоматологічній поліклінікі; з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року в Стоматологічній поліклінікі м. Антрацит.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що надає право на призначення пенсії по інвалідності, періоди роботи: з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року в 5 міськполіклінікі в м. Антрацит; з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року в Антрацитівської стоматологічній поліклінікі; з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року в Стоматологічній поліклінікі м. Антрацит.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з додаванням періодів роботи: з 29.09.1984 року по 25.03.1987 року в 5 міськполіклінікі в м. Антрацит; з 08.10.1987 року по 31.03.1994 року в Антрацитівській стоматологічній поліклінікі; з 01.02.1995 року по 17.02.1997 року в Стоматологічній поліклінікі м. Антрацит та з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з дня призначення пенсії - 04.11.2019 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки

Суддя В.В. Кальник