Справа № 466/5529/20
Суддя: Глинська Д. Б.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/5529/20
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08 вересня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Глинська Д.Б. ознайомившись із адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Волинської Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил.

Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків такої шляхом подання до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду таких документів: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши поважність причин його пропуску та підтвердити це відповідними доказами.

Позивачу також роз`яснено, що у випадку не усунення у встановлений строк недоліків, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

07 вересня 2020 року від позивача надійшла заява, у якій вона просила поновити строки звернення до адміністративного суду, який пропущено з поважних причин. Як зазначила позивач про оскаржувану постанову їй стало відомо після ознайомлення з нею у Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Львова наприкінці лютого 2019 року.

На переконання судді, позивач не усунув недоліки позовної заяви, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Аналогічні строки передбачені у ст. 289 КУАП. В цій статті також передбачено, що в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

24 жовтня 2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацьким Є.С. було винесено постанову у справі про порушення митних правил №6003/20500/18, згідно з якою позивач ОСОБА_1 була визнана винуватою у вчиненні порушення, передбаченого ч.3 ст. 470 Митного кодексу України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Позивач із зазначеним позовом звернулася до суду лише 23 липня 2020 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами. Розглянувши матеріали позову та доданих до нього документів суддя вважає, що наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не доведено та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено.

З огляду на наведене, позивачем не обґрунтовано поважності причин пропуску звернення до суду із позовом.

Таким чином, оскільки позивачу було відомо про порушення його прав, свобод та інтересів, обставини, на які покликається позивач, як на підставу для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не є поважними та підтвердженими будь-якими доказами, відтак, попущений строк поновленню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, повернення позовної заяви не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оскільки причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом визнані судом неповажними, цю позовну заяву слід повернути позивачеві.

Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 243, 248,286 КАС України, суддя,

У Х В А Л И В :

позовну заяву ОСОБА_1 до Волинської Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Д. Б. Глинська