Справа № 160/10689/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
07 вересня 2020 року позивач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), позивач 2: акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у якій просять:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. від 23.10.2010 року по виконавчому провадженню№60403353 про арешт коштів боржника.
- стягнути на користь позивачів з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича понесені судові витрати.
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. від 23.10.2010 року по виконавчому провадженню№60403353 про арешт коштів боржника.
- стягнути на користь позивачів з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича понесені судові витрати.
10 вересня 2020 року позивач 1: ОСОБА_1 , позивач 2: акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, у якій останні просять:
1. Зупинити дію постанови про арешт коштів боржника від 23.10.2019, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем в рамках виконавчого провадження ВП №60403353 з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі №904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
2. Заборонити банківським установам (Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Публічне акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім») вчиняти дії по зупиненню розрахункових операцій за рахунками АТ «Дніпропетровськгаз» в межах сум, необхідних для виплати авансу, заробітної плати, податків та зборів, обов`язкових платежів до Державного бюджету України, в межах виконавчого провадження №60403353 з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі №904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що позивач 1 є працівником АТ «Дніпроптеровськгаз» позивача 2: акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», який отримав лист від позивача: 2 акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», в якому зазначено про можливість порушення строківвиплати заробітної плати, починаючи з травня 2020 року, через, зокрема, постанову приватного виконавця Куземченка А.С. від 23.10.2019 року (справа № 904/1209/18), якою накладено арешт на кошти та майно АТ «Дніпропетровськгаз».
31.08.2020 року АТ «Днпропетровськгаз» звернулось до приватного виконавця Куземченка А.С. із заявою про зняття арешту з коштів боржника, на яку станом на 09.09.2020 року відповіді так і не надана.
Відтак, протягом серпня-вересня 2020 року підприємство позбавлено можливості використати на виплату заробітної плати, податків та зборів (обов`язкових платежів),як грошові кошти , шо перебувають на зазначених вище рахунках у АТ «Ощадбанк», так і кошти, що містяться на рахунках в інших банківських установах, на які приватним виконавцем ОСОБА_2 накладено арешт.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Положеннями ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, та ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частина 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види забезпечення позову, згідно з якою позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. винесена постанова про арешт коштів від 23.10.2020 по виконавчому провадженні № 60403353 на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1209/18, якою накладено арешт на кошти та майно АТ «Дніпропетровськгаз».
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №320/6459/19, відповідно до статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» та частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця можуть бути оскаржені особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Таким чином, до адміністративного суду з позовами на дії та/або бездіяльність приватного виконавця можуть звертатися, по-перше, сторони виконавчого провадження за захистом своїх прав, якщо спір не пов`язаний з виконанням судового рішення, а, по-друге, особи, які не є стороною виконавчого провадження.
Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Оскільки Господарським процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 815/2255/16 (провадження № 11-177апп18) та від 27 березня 2019 року у справі № 823/359/18 (провадження № 1470апп18), постанові Великої палати Верховного суду від 05 червня 2019 року у справі № 917/2267/14.
За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.
З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2019 року в адресу АТ «Дніпропетровськгаз» надійшли постанови приватного виконавця Куземченко А.С. про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2019 року №60403353, винесену при примусовому виконанні наказу по справі №904/1209/18 від 01.04.2019 року, про арешт коштів від 23.10.2019 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 23.10.2019 року, пізніше 30.10.2019 року також надійшли постанови про розшук та арешт майна боржника від 28.10.2019 року.
Разом з тим, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).
Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.
У разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.
Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру.
Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19.
Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19, постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19.
У відповідності до ч.2 ст.76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 КАС України).
Згідно з п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпеченню позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Аналіз викладених обставин дає підстави для висновку, що необхідним є вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, які є повністю співмірними з позовними вимогами та відповідають принципу адекватності заходу забезпечення.
Зважаючи на викладене у сукупності, а також те, що правомірність оскаржуваного рішення буде встановлюватися судом в межах даної адміністративної справи, суд зробив висновок, що виконання останнього до ухвалення рішення в даній адміністративній справі може створити очевидну небезпеку істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та, відповідно, покладення позивачем значних зусиль для ефективного захисту (поновлення) порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
В даному випадку, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до протиправного втручання у майнові права заявника і, як наслідок, не можливості виплати йому заробітної плати, яка є джерелом його доходу і одним їз основоположних гарантованих Конституцією України прав , що під час дії в Україні та світі карантину, залишить позивача і членів його сім`ї без засобів для існування, змусить позивача вживати значних зусиль та витрат для відновлення порушених прав.
Таким чином, мотивами, що вказують на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення у справі є також неможливість банківської установи, через арешт коштів на усіх рахунках підприємства, перерахувати кошти в рахунок виплаті працівникам наступних платежів - авансу та заробітної плати.
З огляду на вказане, заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича підлягає задоволенню, оскільки застосування такого виду забезпечення позову в цій справі є ефективним та відповідає завданням адміністративного судочинства.
Стосовно вимоги про заборону банківським установам (акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», публічне акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім») вчиняти дії по зупиненню розрахункових операцій за рахунками АТ «Дніпропетровськгаз» в межах сум, необхідних для виплати авансу, заробітної плати, податків та зборів, обов`язкових платежів до Державного бюджету України, то суд зазначає, що приписи п.4 ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають можливість застосування такого виду забезпечення позову.
При цьому, суд також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інструментом попереднього судового захисту, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову гарантуватиме у подальшому можливість виконання судового рішення у даній справі у разі ухвалення його на користь позивача, оскільки дія постанови приватного виконавця будє зупинені, а тому відпаде і необхідність поновлення порушених прав у майбутньому.
Відтак, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Заяву позивача 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про визнання протиправною бездіяльністю, визнання протиправними дії та скасування постанов - задоволити.
Зупинити дію постанови про арешт коштів боржника від 23.10.2019, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем в рамках виконавчого провадження ВП №60403353 з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі №904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Заборонити банківським установам (Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Публічне акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім») вчиняти дії по зупиненню розрахункових операцій за рахунками АТ «Дніпропетровськгаз» в межах сум, необхідних для виплати авансу, заробітної плати, податків та зборів, обов`язкових платежів до Державного бюджету України, а саме:
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_1
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_3
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_4
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_5
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_6
АТ «Ощадбанк» НОМЕР_7
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_8
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_9
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_10
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_11
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_12
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_13
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_14
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_15
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_16
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_17
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_18
АБ «Кліринговий Дім» НОМЕР_19
в межах виконавчого провадження №60403353 з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі №904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному, обов`язковому виконанню шляхом направлення її державним органам для вжиття відповідних заходів згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

За цією ухвалою Стягувачем є ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

За цією ухвалою Боржником є приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, прим. 49, кімн. 308).

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України «Про виконавче провадження» до 10.09.2023 року (включно).

Відповідно до ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук