Справа № 520/8073/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
08 вересня 2020 р. № 520/8073/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування періоду попередньої військової служби ОСОБА_1 при нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги з розрахунку 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік за весь час затримки виплат належних сум з 01.08.1985 р. по 06.05.2004 р. з урахуванням індексації грошового забезпечення, установленої Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

В обґрунтування позову позивачем зазначено що він має статус учасника бойових дій. Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.03.2015 р. № 193 його, оперативного чергового відділення поточних бойових дій командного пункту штабу військової частини польової пошти НОМЕР_4 (нині ВЧ НОМЕР_1 ), звільнено з військової служби в запас. З 11 березня 2015 року позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлений на зарахування на військовий облік до Куп`янсько-Шевченківсько-Дворічанського ОРВК Харківської області. Згодом, з 19.09.2016 року продовжив службу за контрактом у 53 окремій механізованій бригаді оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ.

При звільненні з ВЧ польової пошти НОМЕР_4 , одночасно із виключенням із списків особового складу, позивачу проведено остаточний розрахунок. Так йому було розраховано розмір одноразової допомоги при звільненні та виплачена така допомога в розмірі 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби лише за 11 місяців, тобто, з дня останнього зарахування на службу. Період попередньої військової служби враховано не було.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 (колишня В 6250) з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період попередньої військової служби. Листом військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2020 р. № 10/361 позивачу було повідомлено, що одноразова грошова допомога не виплачена у зв`язку з тим, що в особовій справі були відсутні накази, у яких вказувалася дана виплата за минулі періоди. Тому, командування військової частини не мало змогу перевірити, чи отримував позивач дану виплату за минулі періоди служби.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача правом надати відзив не скористався. Відповідної заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву на адміністративний позов до матеріалів справи не надано.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено на усій території України карантин з 12 березня 2020 року.

Пунктом 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України №540-IX від 30 березня 2020 року) визначено, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року №731-IX, який набрав чинності 17.07.2020 р., процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України з 01.08.1985 по 25.05.1995, з 24.07.1995 по 06.05.1999 та у Державній кримінально-виконавчій службі України з 26.04.2003 по 10.12.2004 року.

Позивач повторно за мобілізацією проходив службу у Збройних силах України з 18.03.2014 по 11.03.2015.

Позивач вперше звільнився із військової служби 25.05.1995 року згідно наказу №039 від 05.05.1995 у зв`язку із невиконанням військовослужбовцем умов контракту.

Згідно наказу командуючого НГУ №68 від 26.04.1999 ОСОБА_1 звільнено з дійсної військової служби по статті 65 пункту «Е» (за службовою невідповідністю).

06.05.1999 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік у Чугуївський ОМВК Харківської області з 06 травня 1999 року. Також зазначено про позбавлення ОСОБА_1 . ОГВ за БГ у повному обсязі (а.с.12).

Разом з тим, позивач в подальшому проходив службу за мобілізацією на посаді начальника групи соціального захисту, ВОС 230100 у Купянсько-Шевченківсько- Дворічанському ОРВК, м. Куп`янськ, Харківська область.

Наказом командира військової частини польової пошти НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 11.03.2015 №57 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено на зарахування на військовий облік до Купянсько-Шевченківсько - Дворічанського ОРВК Харківської області. Також зазначено про виплату одноразової грошової допомоги по звільненню відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 №393 за 11 місяців (а.с.10).

Листом від 17.03.2020 №10/361 позивача повідомлено, що одноразова грошова допомога в разі звільнення не виплачувалася у зв`язку з тим, що в особовій справі були відсутні накази у яких вказувалася дана виплата за минулі періоди проходження служби, тому командування військової частини не мали змогу перевірити чи отримував він дану виплату за минулі періоди служби. Тому розрахунок проведений за безпосередній час проходження служби за призовом, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) №57 від 11.03.2015 вказано здійснити виплату за 11 місяців (а.с.15).

Не погоджуючись з неповною виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме неврахування період проходження служби з 01.08.1985 року по 06.05.2004 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 15 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011) визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно частини 2 статті 15 Закону №2011 встановлено, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні приписи містяться у Порядку призначення і виплати грошової допомоги військовослужбовцям, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.

Згідно з абзацом 6 п. 10 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 особам, які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

Так, абзацом 7 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 передбачено, що особам, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Таким чином, проаналізувавши статтю 15 Закону №2011 та пункт 10 Постанови №393 суд дійшов висновку, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.

Як встановлено судом на підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу у Збройних силах України з 01.08.1985 по 25.05.1995, з 24.07.1995 по 06.05.1999 та у Державній кримінально-виконавчій службі України з 26.04.2003 по 10.12.2004 року.

Згідно наказу командуючого НГУ №68 від 26.04.1999 ОСОБА_1 звільнено з дійсної військової служби по статті 65 пункту «Е» (за службовою невідповідністю).

06.05.1999 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік у Чугуївський ОМВК Харківської області з 06 травня 1999 року. Також зазначено про позбавлення ОГВ за БГ у повному обсязі.

Суд зазначає, що позивач набув при попередньому звільненні право на виплату одноразової грошової допомоги, але був позбавлений такого права у зв`язку з підставами звільнення зі служби.

Також, позивач у позовній заяві стверджує, що він не набув права на отримання ОГД при попередніх звільненнях на підставі того, що не мав необхідного стажу військової служби для виплати такої допомоги, а також того, що був звільнений у запас за невиконання умов контракту, що відповідає ч. 3 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Суд, в межах спірних правовідносинах зазначає, що факт позбавлення позивача права на отримання грошової допомоги при попередньому звільнення не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане зі службовою невідповідністю. Вказана обставина взагалі виключала можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі №552/4468/17, які є обов`язковими для врахування судом у силу положень частини 5 ст. 242 КАСУ.

Крім того, позивачем не надано, а судом під час розгляду справи не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних доказів протиправності та скасування наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_4 від 11.03.2015 року в частині виплати позивачу ОГД по звільненню відповідно до постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 за 11 місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень не нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за період його календарної служби з 01.08.1985 року по 06.05.2004 року, у зв`язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне рішення складено 08 вересня 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.