Справа № 300/1920/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"08" вересня 2020 р. cправа № 300/1920/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л. розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №300/1920/20 за позовною заявою ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) до Івано-Франківської міської ради (надалі, також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (надалі, також - третя особа, ОСОБА_2 ), про:

- визнання протиправним та скасування пункту 15.11 рішення від 25.02.2020 за №70-37, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0872 га (довідка з МБК №23375), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- визнання протиправним та скасування пункту 10 додатку 2 рішення Івано-Франківської міської ради (41 сесія) сьомого демократичного скликання від 19.06.2020 за №197-41 щодо надання гр. ОСОБА_2 дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0580 га (довідка з МБК №24394), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язання повторно розглянути заяву від 10.02.2020 та надати дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0872 га (довідка з МБК №23375), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_1 07.09.2020 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Івано-Франківській міській раді приймати рішення щодо приватизації та передачі у власність ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0580 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Вказану заяву обґрунтовано наявністю очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень про надання третій особі дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також, можливістю істотного ускладнення чи унеможливлення приватизації позивачем земельної ділянки, що перебуває у її користуванні більше 15 років.

Так, ОСОБА_1 переконана, що має переважне право на приватизацію земельної ділянки, оскільки є власницею житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та користувачем такої земельної ділянки. Натомість, ОСОБА_2 жодного відношення до земельної ділянки не має, а тому, дії відповідача стосовно надання останньому дозволу на виготовлення проєкту землеустрою спрямовані на протиправне перешкоджання реалізації позивачем права безоплатної приватизації земельної ділянки

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з таких підстав та мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями частини 1 статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Крім цього, необхідно зазначити, що при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення ускладнень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності прийнятих відповідачем рішень про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання такого дозволу ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, розташованої поруч будинку позивача, частина якої накладається на земельну ділянку, яку має намір приватизувати позивач.

Дослідивши метаріали справи та проаналізувавши доводи ОСОБА_1 суд зазначає, що надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою не є безумовною підставою для приватизації особою земельної ділянки, а відтак надання такого дозволу ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, розташованої поруч будинку позивача, не є тією обставиною, що істотно ускладнює чи унеможливлює приватизацію позивачем земельної ділянки в майбутньому.

Так, статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам, який передбачає визначену земельно-правову процедуру, що включає певні послідовні стадії, зокрема, подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); погодження проекту землеустрою у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що надання чи відмова у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не спричиняє юридичних наслідків як для позивача так і для третьої особи, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою.

Водночас, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача ОСОБА_1 вбачає у невідповідності меж земельної ділянки, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої надано ОСОБА_2 .

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно із довідками містобудівного кадастру №24394 та №23375, частина земельної ділянки, розташована на АДРЕСА_1 , щодо якої надано дозвіл на складання проєкту землеустрою третій особі, частково накладається на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0872 га щодо якої позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проєкту землеустрою.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що спір про визначення меж земельної ділянки з метою їх майбутньої приватизації є приватноправовим та не може бути вирішеним за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи наведене, суд вказує на відсутність обґрунтованих підстав, які б підтверджували ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту, поновлення порушених прав ОСОБА_1 у зв`язку із прийняттям відповідачем оскарженого рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0580 га.

Разом з цим, необхідно зазначити, що в межах розгляду даної адміністративної справи суду належить перевірити виключно законність та обґрунтованість рішень Івано-Франківської міської ради як суб`єкта владних повноважень стосовно надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 , та встановлення наявності правових підстав для надання позивачу такого дозволу. Зважаючи на вказане, обраний позивачем спосіб забезпечення позову жодним чином не вплине на забезпечення фактичного виконання рішення суду у разі задоволення позову, натомість заборона відповідачу вчиняти будь-які дії, пов`язані із питанням приватизації і передачі у власність земельної ділянки третій особі - ОСОБА_2 є передчасною, не відповідає принципу розумності, обґрунтованості та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, інших учасників процесу.

Стосовно наявності ознак очевидної протиправності рішень відповідача, суд зазначає наступне.

Стверджуючи про необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову позивач, окрім іншого, вказує на користування нею земельною ділянкою щодо якої відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою, протягом більш як 15 років. На переконання ОСОБА_1 , така обставина свідчить про наявність у неї переважного права на приватизацію такої ділянки, на підтвердження чого, посилається на приписи статті 118 Земельного кодексу України.

Однак суд, проаналізувавши норми Земельного кодексу України, зокрема і статтю 118 зазначає, що такий висновок позивача є безпідставним, не ґрунтується на положеннях чинних правових норм, оскільки перебування земельної ділянки, яку позивач має намір приватизувати у її користуванні не створює для неї жодних пільгових умов чи переваг перед іншими громадянами в процесі реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Суд звертає увагу позивача на те, що наявність ознак протиправності у діях та рішеннях Івано-Франківської міської ради може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Разом з цим, суддя зважає на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.09.2019 по справі №420/3397/19, де Суд акцентував увагу на тому, що очевидні ознаки протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Беручи до уваги усі наведені позивачем аргументи, суд не погоджується із висновками останньої та не вбачає очевидних ознак протиправності дій відповідача та обґрунтованої можливості ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту, поновлення порушених прав ОСОБА_1 у випадку не застосування судом обраного позивачем способу забезпечення позову.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої заяви, доводів позивача та наведених правових положень, суд дійшов висновку про необґрунтованість такої заяви та, як наслідок, не вбачає підстав для її задоволення і вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись статями 150-154, 256, 294, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні зяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.