Справа № 120/2068/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 вересня 2020 р. Справа № 120/2068/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача за № 430 від 30.04.2020 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 » та зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,12 га в межах населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області, за заявою та графічними матеріалами від 19.11.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.02.2020 року по справі № 120/56/20-а, на 43 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради відповідачем прийнято рішення № 430 від 30.04.2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із тих підстав, що бажана для позивача земельна ділянка перебуває в користуванні громадян, а позивач не надала погодження землекористувачів на вилучення з їх користування.

На переконання позивача, вказана відмова органу місцевого самоврядування є протиправною, позаяк суперечить правовим висновкам попереднього судового рішення у справі № 120/56/20-а, яким чітко було вказано, що право користування земельної ділянки не виникає на підставі лише одного рішення органу місцевого самоврядування і відповідачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні чи власності іншої особи. З огляду на це позивач вважає, що належним способом захисту її порушених прав у межах спірних правовідносин буде зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлюючи сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребуваних у відповідача доказів, суд посилався на п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України (в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020), згідно з яких у випадку неможливості виконання процесуального обов`язку щодо подання заяв по суті справи та витребуваних доказів у строк встановлений цією ухвалою, такий строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року), пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в новій редакції, згідно якої встановлені цим Кодексом процесуальні строки поновляються судом лише за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом).

Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17 липня 2020 року, у зв`язку з чим продовжені Законом України № 540-IX від 30.03.2020 року процесуальні строки закінчилися через 20 днів від цієї дати, тобто - 06.08.2020 року.

Враховуючи те, що до зазначеного терміну відповідач не надав суду ні відзиву на позовну заяву ні витребуваних доказів, суд ухвалою від 12.08.2020 року повторно витребував у відповідача необхідні для розгляду даної справи докази, зокрема: клопотання ОСОБА_1 від 19.11.2019 року з доданими до нього матеріалами; рішення 43 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради № 430 від 30.04.2020 року Про розгляд клопотання ОСОБА_1 та всі наявні матеріали, на підставі який таке рішення було прийняте; рішення сесії Якушинецької сільської ради про надання земельної ділянки в користування від 02.04.1994 року та інші докази які підтверджують ту обставину, що спірна земельна ділянка була надана в користування іншим громадян, а також докази, які підтверджують належне оформлення права власності чи права користування на спірну земельну ділянку іншими громадянами, яким така ділянка передавалася за рішенням сільської ради.

Витребувані докази були надані відповідачем лише 03.09.2020 року разом із відзивом на позовну заяву, в якому одночасно ставиться питання про поновлення строку на його подання із тих причин, що така процесуальна дія вчинена в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Втім, надаючи оцінку таким доводам відповідача щодо поновлення строку на подання відзиву суд зважає на те, що у відповідності до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України ( в редакції Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року) суд за заявою учасника справи поновлює процесуальні строки встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Однак, відповідачем у своєму відзиві взагалі не обґрунтовано причин, які перешкоджали останньому подати до суду відзив у встановлений строк з підстав впровадження карантинних обмежень. Крім того суд враховує, що Якушинецька сільська рада в період дії карантину не припиняла своєї діяльності, а тому об`єктивно мала можливість вчинити процесуальні дії у визначений законом строк. За таких обставин суд не знаходить підстав для поновлення відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву.

Разом із тим суд враховує, що згідно ч. 5 ст. 121 КАС України, пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Оскільки, надані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву письмові докази додаткового витребовувалися судом ухвалою від 12.08.2020 року та є необхідними для розгляду даної справи, тому суд вважає за можливим їх прийняти, дослідити та надати їм правову оцінку. Крім того, судом також приймаються до уваги і письмові пояснення відповідача від 04.09.2020 року, так як такі стосуються обставин, які пов`язані із досліджуваними судом доказами.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності, суд встановив таке.

19.11.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до Якушинецької сільської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність в межах населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області (межує із земельними ділянками за № :02:002:0347 та № :02:002:0247). До клопотання додано копії паспорту, ідентифікаційного коду та графічні матеріали.

За наслідком розгляду вказаного звернення, Якушинецькою сільською радою листом за №10-02/1174 від 04.12.2019 р. повідомлено ОСОБА_1 , що земельна ділянка зазначена на графічних матеріалах передана у користування згідно рішення 10 сесії 21 скликання Якушинецької сільської ради від 02.04.1994 р. Враховуючи зазначене сільська рада не може надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, так як не надано погодження землекористувача.

Вважаючи, що сільська рада при розгляді клопотання ОСОБА_1 не прийняла відповідного рішення по суті поставлених питань, позивач оскаржила таку бездіяльність відповідача до суду.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.02.2020 року по справі № 120/56/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Якушинецької сільської ради, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.11.2019 р. та зобов`язано Якушинецьку сільську раду розглянути на сесії клопотання ОСОБА_1 від 19.11.2019 р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність в межах населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області із урахуванням висновків суду.

На виконання даного судового рішення, на 43 сесії 7 скликання Якушинецькою сільською радою розглянуто клопотання ОСОБА_1 та прийнято рішення № 430 від 30.04.2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної для позивача земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як слідує зі змісту даного рішення, причиною відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 слугувала та обставина, що земельна ділянка яка зазначена позивачем на графічних матеріалах, доданих до заяви, надана в користування громадянам і позивач не надала погодження землекористувачів на її вилучення.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі житлової та громадської забудови.

Як зазначено у статті 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає можливість зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Так, як зазначалося судом вище, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало посилання відповідача на те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка надана в користування громадянам і заявник не надав погодження землекористувача на її вилучення.

Із наданих відповідачем письмових пояснень та додаткових доказів встановлено, що правовим актом, яким земельні ділянки надавалися в користування громадян є рішення Якушинецької сільської ради від 01.02.1995 року, яке прийняте за результатами розгляду протоколу загальних зборів членів КСП «Правда» с. Якушинці від 11.02.1994 року, та яким вирішено надати земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд площею 0,15 га кожному громадянину окремо в с. Якушинці, всього 38 громадянам.

З цього приводу суд враховує що дійсно, в силу вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Водночас судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів про те, що бажана для позивача земельна ділянка наразі дійсно перебуває у користуванні іншої особи, оскільки з рішення сільської ради від 01.02.1995 р. не є можливим встановити, яку саме земельну ділянку було передано тій чи іншій особі, та чи перебувають вони у користування цих осіб до цього часу.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом із тим силу приписів ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В даному випадку відповідач належними і допустимим доказами не довів тієї обставини, що спірна земельна ділянка перебуває у законному користуванні інших осіб - громадян, у зв`язку з чим необхідна згода таких осіб на вилучення земельної ділянки.

Що ж до посилання відповідача на рішенням Якушинецької сільської ради від 01.02.1995 року, яким громадянам надано земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, то суд враховує, що на час прийняття цього рішення діяв Земельний кодекс України в редакції Закону від 19 грудня 1990 року № 561-XII (далі Кодекс).

Згідно з ч. 1 ст. 22 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Крім того, частиною першою статті 23 Кодексу було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За наведених вище обставин суд вважає, що право власності (постійного користування) на земельну ділянку не могло виникати на підставі одного лише рішення органу місцевого самоврядування, а тому зазначення в оскаржуваному рішенні про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність такої підстави як відсутність погодження землекористувачів на вилучення земельної ділянки є неправомірним.

Таким чином суд доходить висновку, що рішення Якушинецької сільської ради № 430 від 30.04.2020 року є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Щодо наступної позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,12 га в межах населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області, то суд зазначає таке.

Наслідком скасування судом у цій справі рішення Якушинецької сільської ради № 430 від 30.04.2020 року є те, що клопотання позивача від 19.11.2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою залишається актуальним та нерозглянутим.

Згідно частини 3 статті 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржуване позивачем рішення Якушинецької сільської ради не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Даний висновок суду ґрунтується на тому, що відповідачем чітко не встановлено особи (осіб), якій (яким) згідно рішення Якушинецької сільської ради від 01.02.1995 року надано земельні ділянки, на частину яких претендує позивач. Так, відповідне рішення сільської ради містить перелік із 38 осіб, яким надавалися земельні ділянки, проте кому конкретно із цього переліку надано спірну земельну ділянку, яку також бажає отримати у власність позивач, відповідачем достеменно не встановлено.

При цьому суд враховує, що у своїх додаткових письмових поясненнях представник відповідача вказує, що спірна земельна ділянка у 1995 році передана у власність гр. ОСОБА_2 . В той же час зі змісту рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.02.2020 року по справі № 120/56/20-а слідує, що обставини передачі такої земельної ділянки стосуються гр. ОСОБА_3 .

Таким чином відповідач відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, обмежився лише загальною фразою про передання земельної ділянки у користування громадян, не з`ясувавши при цьому, якій саме особі така земельна ділянка була передана, чи використовує така особа відповідну земельну ділянку та чи вчиняє дії щодо подальшого оформлення відповідних прав на землю, що має значення для правильного вирішення відповідного питання.

Отже, відповідачем при розгляді клопотання позивача не надана належна оцінка зазначеним вище обставинам як і не перевірено зміст такого клопотання на предмет відповідності в цілому вимогам статті 118 ЗК України, так як оскаржувана відмова ґрунтувалася на зовсім інших обставинах, які не були пов`язані з відповідною нормою. При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Тобто, в межах розгляду цієї справи суд не може дійти остаточного висновку про те, чи є ті обставини, які зазначені в оскаржуваному рішенні вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для надання відповідного дозволу. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

Саме такий правовий висновок із подібного питання був зроблений Верховним Судом у постанові від 03.12.2019 року по справі № П/811/2541/17.

З урахуванням викладеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення цієї позовної вимоги у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 19.11.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,12 га в межах населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору згідно положень статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 420,40 грн. ( 1/2 від 840,80 грн.)

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 43 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 430 від 30.04.2020 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.11.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,12 га в межах населеного пункту села Якушинці Вінницького району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 10.09.20.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області, , місцезнаходження: вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович