Справа № 826/19354/16
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.11.2016 № та № .

В обґрунтування позовних вимог посилається на пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким визначено, що сума прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці не відноситься до додаткового блага платника податку і не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що анульована сума боргу позивача по кредитному договору є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), а тому вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Свої доводи обґрунтовує помилковістю висновків суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України та незастосування підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України.

Із посиланням на наведені норми апелянт доводить наявність умов, з якими пов`язано звільнення суми прощеного боргу від оподаткування, а саме: прощення боргу кредитором; боржником є громадянин України; кредит був отриманий в іноземній валюті; кредит надавався для цілей придбання єдиного житла.

З урахуванням наявності у нього всіх перелічених умов, контролюючим органом безпідставно віднесено анульовану (прощену) кредитну заборгованість до його доходу, як додаткового блага.

За клопотанням позивача розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, при цьому, заперечень від іншої сторони не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 20 жовтня 2005 року укладено кредитний договір № 32-61L/10-2005И 0).

Предметом договору є кредит у розмірі 83 470, 00 Євро, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на дату укладання кредитного договору складає 503 720, 58 грн. Термін повернення кредиту - 20 жовтня 2026 року. Процентна ставка - 11,5% річних. Кредит надано на придбання трьохкімнатної квартири в іпотеку.

25.08.2015 між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 880 975, 46 грн з метою погашення заборгованості по кредитному договору № 32-61L/10-2005И 0) від 20.05.2005.

28.08.2015 ПAT «УкрСиббанк» повідомило позивача про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості по кредитному договору № 32-61L/10-2005H 0) від 20.10.2005 в розмірі 14 462, 51 Євро, гривневий еквівалент якої (за офіційним курсом Національного банку України станом на дату повідомлення) становить 347 883, 76 грн, з якої заборгованість за основним боргом 14 070, 31 Євро, гривневий еквівалент якої (за офіційним курсом Національного банку України станом на дату повідомлення) становить 338 449, 71 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 392, 20 Євро гривневий еквівалент якої (за офіційним курсом Національного банку України станом на дату повідомлення) становить 9 434,05 грн.

В період з 08.09.2016 по 14.09.2016 фахівцями ДПІ у Святошинському районі проведено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отримання доходу у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом № 373/26-57-13-06/ НОМЕР_1 від 20.09.2016.

Проведеною перевіркою виявлено ряд порушень, а саме:

- підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в результаті чого позивачем занижено суму грошового зобов`язання податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік на суму 67 080, 94 грн.

- підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XIX ПК України в результаті чого позивачем занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік в розмір 5 076, 75 грн.

Висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що позивач, отримавши дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості в сумі 14 070, 31 Євро (338 449, 71 грн) в порушення наведених вимог ПК України не відобразив його у річній податковій декларації.

На підставі висновків акту перевірки 03 листопада 2016 року ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку з доходів фізичних осіб на суму 83 851, 18 грн, в тому числі на 67 080, 94 грн за основним зобов`язанням та на 16 770, 24 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з військового збору на суму 6 345, 94 грн, в тому числі на 5 076, 75 грн за податковим зобов`язанням та на 1 269, 19 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Спірним питанням в межах даної справи є правомірність віднесення податковим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Вимоги ж щодо сплати позивачем військового збору, обрахованого з такої суми, та зобов`язання позичальника відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу шляхом подачі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із нарахуванням фіскальними органами оподатковуваного доходу позивача як об`єкту оподаткування військовим збором.

Так, підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

За встановленими обставинами справи між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 20 жовтня 2005 року укладено кредитний договір № 32-61L/10-2005И 0) на суму 83 470, 00 Євро.

Відповідно до повідомлення про анулювання боргу № 31-7/576 від 28.08.2015 кредитором прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості по кредитному договору № 32-61L/10-2005H 0) від 20.10.2005 в розмірі 14 462, 51 Євро, гривневий еквівалент якої (за офіційним курсом Національного банку України станом на дату повідомлення) становить 347 883, 76 грн.

Одночасно позивача повідомлено, що сума анульованого (прощеного) кредитором боргу включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, з якого позичальник, в порядку, розмірах та строки, передбачені чинним законодавством України, самостійно сплачує податок з доходів фізичних осіб та відображає їх у річній податковій декларації.

Листом від 06.04.2016 № 11-42/20008 ПАТ «УкрСиббанк» надав ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, перелік яких наведений у запиті, що в 2015 році в повному обсязі відображено у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма № 1ДФ) за ознакою доходу « 126».

Отже, на думку контролюючого органу, кредитором було дотримано умови щодо повідомлення боржника про прощення (анулювання) боргу, визначені статтею 164 ПК України, а відтак, позивач зобов`язаний був відобразити суму отриманого додаткового блага в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та самостійно сплатити податок на доходи з фізичних осіб.

Сума прощення становить 14 462, 51 Євро, яка складається з основного боргу у сумі 14 070, 31 Євро (в еквіваленті 338 449, 71 грн) та процентами за користування кредитом - 392, 20 Євро (в еквіваленті 9 434, 05 грн).

З акту перевірки вбачається, що відповідачем, як за базу оподаткування, взято анульовану банком заборгованість у розмірі 338 449, 71 грн і саме на вказану суму позивачу нарахований податок на доходи фізичних осіб.

Отже, контролюючий орган обґрунтовано вважав, що у даному випадку доходом позивача є основна сума боргу (тіло кредиту) у розмірі 338 449, 71 грн без урахування процентів за користування кредитом.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК України, є вичерпним, до якого згідно з підпунктом «д» включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти (у випадку їх нарахування), які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

За таких обставин, правильною є позиція відповідача щодо порушення позивачем абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та про нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, де базою оподаткування визначено тіло кредиту.

Апелянт посилається на те, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень податковим органом безпідставно не застосовано пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, яким передбачено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01 січня 2014 року.

Аналіз цієї новели Податкового кодексу України свідчить про те, що прощена (анульована) кредитором сума (розмір якої дорівнює різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за наявності всіх обов`язкових умов: 1) фінансовий кредит в іноземній валюті не був погашений станом на 01 січня 2014 року; 2) операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року; 3) відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню.

Враховуючи, що між позивачем та кредитором не укладалось жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитним договором, вказана норма не може поширювати свою дію на правовідносини у даній справі. При цьому, ОСОБА_1 , як позичальника, повідомлено про прощення (анулювання) саме основної суми боргу, а не різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

За змістом наведених положень, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Щодо доводів позивача про поширення на спірні правовідносини змін, передбачених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, яким пункт 165.1 статті 165 ПК України доповнено підпунктом 165.1.59, то суд звертає увагу на таке.

За змістом цієї норми до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Разом з тим, наведені зміни набрали чинності з 1 січня 2016 року, а прощення (анулювання) боргу позивачу відбулось у 2015 році. Отже, підпункт 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України на час прощення позивачу боргу за кредитним договором не набрав чинності, а відтак підстави для застосування до спірних правовідносин цієї норми відсутні.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Фізичні особи - за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб - підприємців є 2015 рік.

Тобто, отримання фізичною особою доходу, зокрема, у вигляді додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми, що свідчить про обґрунтованість висновків податкового органу і в цій частині.

Судова практика, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, є нерелевантною обставинам даної справи та жодним чином не підтверджує доводів щодо протиправності висновків відповідача.

Так, у постанові від 20 грудня 2018 року в справі № 820/2600/16 предметом спору було стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб при поданні платником податків у 2016 році уточнюючої декларації, а не скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового податку за 2015 рік.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя Л.В. Губська

Судді О.В. Епель

О.М.Оксененко