Справа № 826/15409/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції Арсірій Р.О.
судді: Кузьменко В.А., Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Справа № 826/15409/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дудник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про скасування наказу та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про:

- скасування наказу від 14.03.2013 № 306/к «Про скасування надбавки за виконання особливо важливої роботи» як незаконного з часу його видання;

- скасування підсумкової оцінки безпосереднього керівника у формі бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем ОСОБА_1 посадових обов`язків і завдань за 2012 рік та рішення Міністерства юстиції України щодо погодження підсумкової оцінки керівника;

- стягнення з Міністерства юстиції України заробітної плати, невиплаченої внаслідок протиправних дій відповідача та дії наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2013 № 306/к «Про скасування надбавки за виконання особливо важливої роботи» за період з листопада 2011 року по квітень 2013 року включно у загальному розмірі 5813,60 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що в інших справах, зокрема № 826/6763/13-а та № 757/36874/14-ц, судовими рішеннями, які набрали законної сили, установлено відсутність підстав вважати недостовірною інформацію, зазначену у бланку щорічної оцінки позивача з виконання посадових обов`язків і завдань за 2012 рік, а також вказано, зокрема судом адміністративної юрисдикції, що така оцінка є суб`єктивним рішенням керівника.

При цьому, суд звернув увагу на те, що позивач вже звертався з аналогічними позовними вимогами до суду, як і в цій справі, але з інших підстав, що підставою звернення саме з цим позовом стало рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2016 у справі № 757/36874/14-ц, яким було задоволено його позов щодо спростовування недостовірної інформації, але на теперішній час таке судове рішення скасовано Апеляційним судом м. Києва і відповідне рішення апеляційного суду залишено в силі Верховним Судом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позов, зазначаючи, що при розгляді справи № 757/36874/14 (тобто іншої справи) суди не врахували рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 у справі № 308/545/15-ц, яким установлено факт поширення посадовою особою ГУЮ в Закарпатській області ОСОБА_2 недостовірної інформації у зверненні від 19.03.2012 до начальника внутрішнього аудиту Мін`юсту, а також, що така інформація набула розголосу.

При цьому, апелянт зазначає, що саме це звернення ОСОБА_2 від 19.03.2012 стало підставою для складання подання начальника Управління внутрішнього аудиту від 05.02.2013 № 18-48/58, на підставі якого, у свою чергу, відповідачем видано спірний наказ від 14.03.2013 № 306-к про скасування надбавки позивачу.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції не було досліджено нового доказу - рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 у справі № 308/545/15-ц.

Також апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано практики з аналогічних питань, зокрема ВАСУ, про те, що право керівника встановлювати працівнику надбавку пов`язується з певними обставинами, визначеними чинними нормативними актами.

Крім того, апелянт зазначає, що питання, яке є предметом судового розгляду в цій справі, стосується оплати праці, а також, що судом не було з`ясовано наявності або відсутності визначених законодавством умов для зменшення або скасування позивачу спірної надбавки.

У своїй скарзі апелянт також посилається на судові рішення у справах №№ 367/7893/13-ц, 826/1708/13-а, 826/4131/16, які, на його переконання мають преюдиціальне значення для вирішення цього спору.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та зазначаючи, що керівникам надано право встановлювати надбавку в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, за наявності відповідних підстав і що саме керівник визначає розмір надбавки за виконання особливо важливої роботи в залежності від завантаженості працівника, кількості завдань, які на нього покладені, важливості виконуваної ним роботи та результатів його праці.

Крім того, у своєму відзиві відповідач зазначає, що судом першої інстанції було враховано судові рішення, які набрали законної сили та якими встановлені обставини, що мають преюдиціальне значення для вирішення цієї справи.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначає, що відзив відповідача обґрунтовано Положенням про преміювання працівників центрального апарату Міністерства юстиції України, яке не стосується предмету цього спору.

Крім того, позивач зазначає про безпідставність тверджень відповідача щодо права, а не обов`язку, керівника установлювати надбавку працівнику за виконання особливо важливих завдань. Також позивач наводить доводи, які є аналогічними тим, що викладені в його апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства юстиції України від 23.01.2012 № 70/к ОСОБА_1 був призначений з 25.01.2012 на посаду головного спеціалісту відділу внутрішнього аудиту зі збереженням 11-го рангу державного службовця.

Відповідно пункту 2 вказаного наказу позивачу встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років з січня 2012 року.

У подальшому за результатами оцінювання ОСОБА_1 керівником було виставлена підсумкова оцінка - «задовільно».

05.02.2013 начальник управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 звернувся до заступника Міністра-керівника апарату Сєдова А.Ю. з поданням № 18-48/58, в якому просив зняти надбавку головному спеціалісту відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_1 за виконання особливо важливої роботи в розмірі 20 відсотків посадового окладу, з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років.

У зазначеному поданні, зокрема, було вказано, що за результатами роботи ОСОБА_1 протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості виконання покладених на нього функціональних обов`язків, якості проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області та виконання доручень керівництва. У порівнянні з іншими працівниками, які займають аналогічні посади, завантаження в нього значно менше, складність виконуваних ним доручень значно простіша.

Також, у поданні було зазначено, що за результатами проведеної щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов`язків та завдань за 2012 рік ОСОБА_1 встановлено оцінку «задовільно».

Наказом Міністерства юстиції України від 14.03.2013 № 306/к «Про скасування надбавки за виконання особливо важливої роботи», відповідно до абзацу п`ятого підпункту 1 «в» пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», скасовано надбавку за виконання особливо важливої роботи, встановлену пунктом 2 наказу Міністерства юстиції України від 23.01.2012 № 70/к «Про призначення ОСОБА_1 », головному спеціалісту відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_1 . Підстава: подання начальника Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3.

Не погоджуючись з таким наказом, позивач звернувся до суду у справі № 826/6763/13-а з позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 - начальника управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства юстиції України щодо: не виплати у належному розмірі надбавки за виконання особливо важливої роботи за період з листопада 2011 року по квітень 2013 року включно; видачі наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2013 року № 306/к про скасування надбавки за виконання особливо важливої роботи; не проведення службового розслідування на вимогу позивача з метою зняття безпідставних звинувачень відповідно до п.1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950; неналежного (формального) розгляду заяви позивача від 08.02.2013, направлену Генеральною прокуратурою України до Міністерства юстиції для розгляду, в частині щодо доведення Положення про Управління внутрішнього аудиту та відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів до відома позивача, як працівника підрозділу, під підпис та використання в роботі, а також не здійснення перевірки наявності Планів роботи Управління внутрішнього аудиту та зазначеного відділу на місяць протягом 2012-2013 років, Програми забезпечення та підвищення якості внутрішнього аудиту в Управлінні на 2012 рік та доведення їх до відома позивача під підпис; не затвердження посадової інструкції головного спеціаліста ОСОБА_1 протягом 2012-2013 років згідно з вимогами законодавчих та нормативно-правових актів; не повернення позивачу з 05.02.2013 року системного блоку з жорстким диском, на якому зберігається відпрацьована ним інформація з 2011 року, та використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою без дозволу позивача; порушення права позивача на особистий прийом керівником державного органу;

- визнати протиправними дії ОСОБА_3 - начальника Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України щодо внесення подання щодо встановлення позивачу надбавки за виконання особливо важливої роботи у меншому розмірі та не з часу прийняття на роботу; внесення недостовірних відомостей до подання щодо скасування позивачу надбавки за виконання особливо важливої роботи, встановленої пунктом 2 наказу Міністерства юстиції від 23.01.2012 року № 70/к «Про призначення ОСОБА_1 »; не доведення позивачу основних внутрішніх документів з питань внутрішнього аудиту, зокрема, посадової інструкції, з січня 2012 року; примушування позивача до виконання роботи, не обумовленої угодою про працю; внесення недостовірних відомостей до службової записки від 26.03.2013 року № 18-48/83; не розроблення посадової інструкції головного спеціаліста ОСОБА_1 протягом 2012-2013 років згідно з вимогами законодавчих та нормативно-правових актів; не вжиття заходів щодо повернення позивачу з 05.02.2013 року системного блоку з жорстким диском, на якому зберігається відпрацьована позивачем інформація з 2011 року, та вчинення перешкод відновленню права позивача на об`єкт інтелектуальної власності;

- зобов`язати Міністерство юстиції України, начальника Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3. вчинити певні дії щодо розроблення, затвердження та ознайомлення з посадовою інструкцією головного спеціаліста Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_1 згідно з вимогами законодавчих та нормативно-правових актів з урахуванням спеціальності, кваліфікації юриста та професійного рівня за конкретною посадою; припинення дій, які порушують право позивача інтелектуальної власності на об`єкт права - інформацію, яка зберігається на жорсткому диску системного блоку, вилученого для перевірки 05.02.2013 року та відновлення становища, яке існувало до порушення;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити певні дії щодо проведення керівником державного органу особистого прийому з питань порушення трудових прав позивача;

- скасувати накази Міністерства юстиції України як незаконні з часу їх видання від 14.03.2013 року № 306/к «Про скасування надбавки за виконання особливо важливої роботи»; від 12.04.2013 року № 416/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь позивача недовиплачену заробітну плату - щомісячну надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 30 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років за період з 21 листопада 2011 року по 21 листопада 2012 року та з 22 листопада 2012 року - 45 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років у загальній сумі 5813,60 грн.; компенсаційні виплати втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000,00грн.; у рахунок відшкодування судових (матеріальних) витрат 25,30 грн.; компенсацію за втрачений заробіток пропорційно від розміру середньомісячного заробітку 14.03.2013, 09.04.2013, 15.05.2013, 22.05.2013 року (судові засідання у справі № 826/1708/13-а), 28.05.2013 року у даній справі з урахуванням судових засідань на час винесення рішення по справі.

У задоволенні зазначеного позову судовим рішення у вказаній справі, яке було переглянуто судами апеляційної та касаційної інстанцій, ОСОБА_1 відмовлено.

Подаючи новий позов, що є предметом судового розгляду в цій справі № 826/15409/16, ОСОБА_1 вказав у позовній заяві, крім іншого, нову підставу, а саме - рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2016 у справі № 757/36874/14-ц.

Разом з тим, зазначене рішення суду у справі № 757/36874/14-ц скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2016, яке залишено без змін постановою Верховного Суду 09.12.2019, та відмовлено позивачу в задоволенні його вимог повністю.

У вищезазначених судових рішеннях у справах №№ 826/6763/13-а, 757/36874/14-ц, які набрали законної сили, зокрема, встановлено, що викладення оспорюваної інформації в бланкові щорічної оцінки виконання посадових обов`язків і завдань за 2012 рік, підписаної ОСОБА_4 (заступник начальника Управління внутрішнього аудиту - начальник відділу), та у поданні ОСОБА_3. (керівник вказаного управління, в якому працював позивач) від 05.02.2013 № 18-48/58 на адресу заступника Міністра юстиції - керівника апарату не може розцінюватись як поширення недостовірної інформації, а є суб`єктивною оцінкою керівника роботи державного службовця, рівня його знань, умінь, професійних та ділових якостей, недоліків у роботі, а також шляхів їх подолання.

Також у справі № 826/6763/13-а оцінка бланка щорічної оцінки виконання посадових обов`язків і завдань за 2012 рік була предметом судового дослідження і судами установлено відсутність підстав вважати викладену інформацію недостовірною, а також, що сама оцінка є суб`єктивним рішенням керівника.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР), «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268), Загальним порядком проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов`язків і завдань, затвердженим наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003 № 122 (далі - Порядок № 122).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У статті 1 Закону № 108/95-ВР визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону № 108/95-ВР основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з частинами другою, сьомою статті 33 Закону № 889-VIII заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1«в» пункту 2 Постанови № 268) передбачено право керівника структурного підрозділу установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років; керівним працівникам і спеціалістам департаментів, управлінь, відділів, інших структурних підрозділів, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи), керівним працівникам і слідчим органів внутрішніх справ, посади яких віднесені до відповідних категорій посад державних службовців і які здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (дипломатичний ранг, класний чин, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років.

При цьому, саме керівник органу визначає розмір надбавки за виконання особливо важливої роботи в залежності від завантаженості кожного працівника, важливості виконуваної роботи, результатів праці.

В абзаці 5 підпункту 1«в» пункту 2 Постанови № 268 визначено, що в разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Відповідно до Порядку № 122 метою щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов`язків і завдань під час підбиття підсумків виконання ними своїх обов`язків є здійснення регулярного контролю за проходженням державної служби та професійними досягненнями державних службовців шляхом перевірки якості їхньої діяльності відповідно до посадових інструкцій.

Пунктом 2.7 Порядку № 122 передбачено, що за результатами оцінювання і самооцінювання керівником виставляється підсумкова оцінка.

Згідно з пунктом 2.8 Порядку № 122 підсумкова оцінка «задовільно» виставляється у випадках коли державний службовець досяг певних результатів, володіє певним обсягом навичок, необхідних для виконання посадових обов`язків, і повинен спрямовувати свою діяльність на ті складові, які примушують керівника часом вносити корективи в результати роботи.

Пунктом 3.1 Порядку № 122 установлено, що результати щорічної оцінки повинні враховуватися при атестації державних службовців, розгляді питань просування по службі, присвоєнні чергового рангу, установленні передбачених законодавством грошової винагороди, надбавок, премій або змін їх розміру, при вирішенні питання щодо продовження терміну перебування на державній службі, формуванні кадрового резерву та інших питань проходження державної служби.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що керівникам структурних підрозділів органів державної влади надано право встановлювати їх підлеглим працівникам надбавку за виконання особливо важливої роботи та визначати її розмір у межах коштів, передбачених в Державному бюджеті України.

Разом з тим, критерієм для встановлення такої надбавки та визначення її розміру є обсяг завантаженості відповідного працівника, важливість виконуваної ним роботи та результати його праці.

Водночас, у разі несвоєчасного виконання працівником покладених на нього завдань, погіршення якості його роботи тощо керівник має право скасувати зазначену надбавку або зменшити її розмір.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підстави, з яких позивача було позбавлено спірної надбавки за виконання особливо важливої роботи, зокрема, щорічна оцінка виконання ним посадових обов`язків та завдань за 2012 рік, а також наказ Міністерства юстиції України від 14.03.2013 № 306/к вже були предметом судового дослідження в іншій адміністративній справі № 826/6763/13-а, в якій судовим рішенням, що набрало законної сили, установлено, що відповідна оцінка роботи позивача спирається на конкретні приклади його роботи, рівень знань, умінь, професійних та ділових якостей, недоліків у роботі, а також встановлено відсутність підстав для скасування зазначеного вище наказу від 14.03.2013 № 306/к.

Крім того, у справах №№ 826/6763/13-а, 757/36874/14-ц судовими рішеннями, які набрали законної сили, також установлено відсутність підстав вважати недостовірною інформацію про позивача, на підставі якого його позбавлено спірної надбавки.

Судові рішення у вказаних справах, відповідно до статті 78 КАС України, мають преюдиціальне значення для вирішення цього спору.

У своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що при розгляді справи № 757/36874/14-ц (тобто іншої справи) суди не врахували рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 у справі № 308/545/15-ц, яким установлено факт поширення посадовою особою ГУЮ в Закарпатській області ОСОБА_2 недостовірної інформації у зверненні від 19.03.2012 до начальника внутрішнього аудиту Мін`юсту, а також, що така інформація набула розголосу, колегія суддів відхиляє, оскільки судове рішення у справі 757/36874/14-ц набрало законної сили і апеляційний суд при здійсненні даного апеляційного провадження у справі № 826/15409/16 не уповноважений перевіряти правомірність судового рішення в іншій справі.

Твердження апелянта про те, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 у справі № 308/545/15-ц установлено факт поширення посадовою особою ГУЮ в Закарпатській області ОСОБА_2 недостовірної інформації у зверненні від 19.03.2012 до начальника внутрішнього аудиту Мін`юсту, що така інформація набула розголосу і стала підставою для складання подання начальника Управління внутрішнього аудиту від 05.02.2013 № 18-48/58, на підставі якого, у свою чергу, відповідачем видано спірний наказ від 14.03.2013 № 306-к про скасування надбавки позивачу, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як відзначалося вище, правомірність та достовірність безпосередньо інформації, на підставі якої прийнято спірний наказ № 306-к, зокрема викладеної у поданні начальника Управління внутрішнього аудиту від 05.02.2013 № 18-48/58, установлено судовими рішеннями у справах №№ 826/6763/13-а, 757/36874/14-ц, які набрали законної сили. З огляду на це, обставини, на які посилається апелянт виходять за межі предмету спору в цій справі та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції не було досліджено нового доказу - рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.12.2015 у справі № 308/545/15-ц, а також не враховано судових рішень у справах №№ 367/7893/13-ц, 826/1708/13-а, 826/4131/16, судова колегія до уваги не приймає з підстав, наведених вище, та відзначає, що вказані апелянтом судові рішення у справах №№ 308/545/15-ц, 367/7893/13-ц, 826/1708/13-а, 826/4131/16 не стосуються безпосередньо спірних у цій адміністративній справі правовідносин, на відміну від судових рішень у справах №№ 826/6763/13-а, 757/36874/14-ц, які дійсно мають преюдиціальне значення для вирішення цього позову, з огляду на предмет спору, та були враховані судом першої інстанції.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано наявності або відсутності визначених законодавством умов для зменшення або скасування позивачу спірної надбавки, спростовуються безпосередньо мотивувальною частиною оскаржуваного ним судового рішення /т.1 а.с.254/.

Доводи апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано практику з аналогічних питань, зокрема ВАСУ, про те, що право керівника встановлювати працівнику надбавку пов`язується з певними обставинами, визначеними чинними нормативними актами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до рішення ВАСУ та інших судів загальної юрисдикції, крім Верховного Суду, відповідно до статті 6 КАС України, не є джерелами права, які застосовуються судом.

Аналізуючи ці та всі інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 вересня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: