Справа № 135/672/20
Суддя: Корнієнко О. М.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/672/20
Провадження № 2-а/135/10/20
РІШЕННЯ

іменем України

08.09.2020 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Бодачевського Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Чагура Артура Олександровича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до СРПП №1 Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Чагура А.О. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАА №507567 від 29.05.2020, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП. Зазначив, що 29.05.2020 постановою винесеною інспектором СРПП №1 Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Чагуром А.О. його було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн за те, що він нібито 29.05.2020 о 23 год. 00 хв. у м. Ладижин по вул. Будівельників керував автомобілем будучи позбавленим права керування судом, чим порушив вимоги п.2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП. Вважає, що до нього було безпідставно застосоване стягнення у виді штрафу за дії в яких відсутній склад адміністративного правопорушення, так як інспектором не враховано, що в даному випадку не було події адміністративного правопорушення, оскільки він 29.05.2020 о 23 год. 00 хв. ніяким автомобілем не керував. Просив суд постанову серії БАА №507567 від 29.05.2020 у справі про адміністративне правопорушення скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бодачевський Р.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач додатково повідомив, що їхав в автомобілі, але не перебував за кермом.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Тобто, у строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивачем надано копію оскаржуваної постанови серії БАА №507567 від 29.05.2020, згідно якої зазначено, що 29.05.2020 о 23 год. 00 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників, водій ОСОБА_1 керував автомобілем будучи позбавленим права керування судом, чим порушив вимоги п.2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Доказів, вказаних у ст. 251 КУпАП, які надані суду по даній адміністративній справі та які б вказували на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, вказаного у оскаржуваній постанові, в матеріалах справи немає.

При цьому позивач зазначає, що 29.05.2020 о 23 год. 00 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників ніяким автомобілем не керував, тому Правил дорожнього руху він не порушив.

За таких обставин суд вважає, такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, твердження позивача, про те, що по даній справі відповідачем не надано доказів того, що він порушував Правил дорожнього руху.

Відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що він не порушував Правил дорожнього руху та 29.05.2020 о 23 год. 00 хв. в м. Ладижин по вул. Будівельників, не керував автомобілем будучи позбавленим права керування судом.

При цьому судом, окрім пропозиції відповідачу надати відзив із відповідними доказами, витребовувались також і матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також, в разі наявності, диск із відеозаписом подій, за результатами яких винесено оскаржувану постанову.

Однак, відповідачем жодних доказів, зокрема, і записів відеофіксації, не надано.

Крім того, відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові позивача притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Тобто обставини правопорушення зазначено не у повній відповідності із положеннями КУпАП.

На підставі ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853).

Відповідно до п. 4 Розділу І названої Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства суд дійшов висновку, що працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч. 4 ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу у визначених законом випадках.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 283 передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Верховним Судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Судом витребовувались докази по справі у відповідача. Однак, встановлено, що на підтвердження факту правопорушення, який викладено у оскаржуваній постанові, відповідачем не було надано жодних доказів. Оскільки не спростовано доводи позивача, про те, що він Правил дорожнього руху він не порушував.

Аналізуючи вищенаведене, слід зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 4, 6 вказаної статті передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постановах від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17 та від 08.07.2020 по справі № 463/1352/16-а.

Так, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості, суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є недоведеним. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 9, 22 КУпАП, ст. 6, 77, 79, 241 246, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №507567 від 29.05.2020, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя