Справа № 500/2020/20
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2020/20

08 вересня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 02.03.2020 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та провести виплату ОСОБА_1 єдиною сумою невиплачену суму щомісячної державної адресної допомоги до пенсії з 02.03.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подати Тернопільському окружному адміністративному суду протягом 30 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656, оскільки на її думку вона набула право на дану допомогу так як досягла відповідного віку (85 років), є реабілітованою особою із числа тих, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі та є учасником бойових дій.

Ухвалою судді від 06.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача 19.08.2020 надійшов на адресу суду відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що інформація про безпосередню участь позивача у бойових діях у період Другої світової війни в матеріалах пенсійної справи відсутня, а тому відсутні підстави для призначення та виплати позивачеві щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій".

08.09.2020 від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , є реабілітованою особою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським обласним військовим комісаріатом 29.01.2020 року (аркуш справи - 43).

02 березня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з усіма необхідними документами для виплати їй щомісячної державної адресної допомоги як особі, якій виповнилось 85 років та є учасником бойових дій, в сумі, визначеній Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", до якої серед іншого нею було долучено копію посвідчення учасника бойових дій (аркуші справи 41-42).

Позивач повторно 03.03.2020 звернулася до відповідача із заявою про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії (аркуш справи 17).

Однак, відповідач листом від 17.03.2020 №488-472/З-02/8-1900/20 відмовив позивачу у виплаті зазначеної допомоги, з огляду на те, що в матеріалах її пенсійної справи відсутня інформація про безпосередню участь у бойових діях у період Другої світової війни. Також даним листом позивачку повідомлено про те, що відповідно до поданої заяви від 02.03.2020 та посвідчення учасника бойових дій їй проведено перерахунок пенсійних виплат і розмір пенсії після перерахунку становить 3294,86 грн (аркуш справи 16).

На повторне звернення позивача, відповідач листом від 26.05.2020 №923-911/З-02/8-1900/20, відмовив у виплаті щомісячної державної адресної допомоги в сумі, визначеній Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" з аналогічних підстав. Також у даному листі відповідач повідомив позивачку про те, що з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" розмір її пенсійної виплати на даний час становить 3953,28 грн.

Також, судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 28.04.2020 Управлінням соціальної політики міста Тернополя ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (аркуш справи 9).

У зв`язку з цим, позивачу з 15.06.2020 проводиться нарахування та виплата щомісячної державної адресної допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни І групи в сумі що не досягає 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Однак, позивач вважає, що в такому ж розмірі їй повинна була виплачуватись щомісячна державна адресна допомога за період з 02.03.2020 по 15.06.2020, як особі, що досягла 85-річного віку та є учасником бойових дій.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у її виплаті за вказаний період, вважаючи її протиправною позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За змістом ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни відповідно до пунктів 2, 3 якого посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Особам з інвалідністю внаслідок війни видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (п. 13-1 цього Положення).

Як зазначалося вище, 29.01.2020 позивачці органами Міністерства оборони України видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

28 квітня 2020 року Управлінням соціальної політики міста Тернополя видано позивачу взамін посвідчення учасника бойових дій у Другій світовій війні посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивач є особою з інвалідністю І групи внаслідок війни.

Вказане посвідчення ОСОБА_1 видано відповідно до Закону України від 06.12.2018 року №2640-VIII «Про внесення змін до ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо посилення соціального захисту учасників боротьби за незалежність України у XX столітті; п. 16 ст.6 Закону України №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого до учасників бойових дій належать особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанчої армії отамана Тараса Боровця (Бульби) "Поліська Січ", Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони "Карпатська Січ", Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України; постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року №604 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, яких визнано борцями за незалежність України у XX столітті».

Таким чином, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку набула статус особи з інвалідністю І групи внаслідок війни. Вказаного статусу вона не позбавлена.

Відповідач здійснює доплату до пенсії ОСОБА_1 саме як «Учаснику бойових дій», що підтверджується протоколом призначення пенсії, розрахованим 04.04.2020 та протоколом призначення пенсії, розрахованим 23.04.2020 (аркуші справи 11-12).

Отже, позивач є учасником бойових дій у період Другої світової війни та згодом особою з інвалідністю І групи внаслідок війни, відтак має право користуватися пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та іншими нормативно-правовими актами.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28 липня 2010 року № 656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій".

Пунктом 1 вказаної Постанови передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Абзацом 3 пункту 1 вказаної Постанови КМУ №656 передбачено, що щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи. При цьому, фінансування щомісячної державної адресної допомоги до пенсії згідно п. 3 вказаної Постанови здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що позивачці виповнилося 94 років, а щомісячний розмір її пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) станом на 02.03.2020 (момент звернення) не перевищвав 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим суд вважає, що ОСОБА_1 набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 656.

Своє право на отримання вказаної допомоги позивач реалізувала шляхом звернення у березні 2020 року до відповідача із заявою про призначення та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, однак їй було відмовлено з огляду на відсутність документів, що підтверджують безпосередню її участь у бойових діях у період Другої світової війни.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до вимог Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, належним документом, що підтверджує статус ветеранів війни, є відповідне посвідчення, у тому числі й посвідчення "Учасника бойових дій", "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

Як встановлено судом, позивач є особою з інвалідністю І групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 28.04.2020 Управлінням соціальної політики міста Тернополя.

Крім цього, згідно протоколу №1 засідання комісії Міністерства оборони України від 10.01.2020, витяг з якого міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 літом 1944 року вступила у формування ОУН, мала псевдонім "Дубравка", виконувала обов`язки керівника районного проводу ОУН по жіночій лінії, що підтверджує її участь у бойових діях у період Другої світової війни.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області у призначенні позивачці щомісячної державної адресної допомоги до пенсії до розміру 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог Постанови КМУ від 28.07.2010 року №656, суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин суд вважає, що відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , саме як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, вказану щомісячну адресну допомогу відповідно до вимог Постанови КМУ № 656 від 28.07.2010 року, з дати звернення із відповідною заявою.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату щомісячної державної адресної допомоги однією сумою, суд зазначає наступне.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У даному випадку відсутні докази того, що відповідачем обмежується розмір належної до сплати щомісячної державної адресної допомоги та наявні будь-які перешкоди виплати позивачу такої допомоги однією сумою.

Отже дані позовні вимоги, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд вважає за можливе встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Разом із тим, відповідно до п.1 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, слід допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, якій виповнилось 85 років і більше, щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" з 02 березня 2020 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, якій виповнилось 85 років і більше, щомісячної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", - у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надати суду звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідач:

-Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001; .

Головуючий суддя Баб`юк П.М.