Справа № 640/11258/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Київ № 640/11258/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна"
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» (далі - позивач та/або ТОВ «Заммлер Україна») з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у м. Києві/контролюючий орган) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві та стягнути на користь позивача судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року є предметом оскарження в межах адміністративної справи №826/16351/16. Окрім цього, ТОВ «Заммлер Україна» вказує, що контролюючим органом було здійснено камеральну перевірку, за наслідком якої складено акт від 07.09.2018 року №6814/26-15-12-12-12-350007717 та винесено податкове повідомлення-рішення від 07.09.2018 року № та №, базою для розрахунку яких є податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року. В свою чергу, податкові повідомлення-рішення від 07.09.2018 року № та № є предметом оскарження в межах адміністративної справи №640/19941/18. Таким чином, на думку ТОВ «Заммлер Україна», відповідачем здійснено камеральну перевірку з тих самих підстав, що відображені і в акті перевірки від 07.09.2018 року №6814/26-15-12-12-12-350007717, що вказує про порушення положень статті 61 Конституції України щодо недопустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній наполягає на правомірності прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, в порядку пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у м. Києві здійснено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток ТОВ «Заммлер Україна», за наслідком якої складено акт перевірки від 04.03.2019 року №1198/26-15-12-12-12-35007717 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем терміни сплати грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом з податку на прибуток протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Між тим, у висновках акту перевірки вказано, що її дані свідчать про порушення термінів сплати (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток ТОВ «Заммлер Україна», задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток підприємств.

Зокрема, в акті перевірки вказано про порушення граничних строків сплати узгоджених грошових зобов`язань за деклараціями № від 25.07.2018 року, № від 25.10.2018 року та податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 29.03.2019 року №57766/26-10-12-12-18 ГУ ДФС у м. Києві залишило висновки акту перевірки від 04.03.2019 року №1198/26-15-12-12-12-35007717 без змін.

Надалі, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків сплати грошових зобов`язань за платежем податок на прибуток у розмірі 79 841, 07 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 07.06.2019 року №26272/6/99-99-11-06-01-25 скаргу позивача на оскаржуване рішення залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року № без змін.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), а податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (п. 49.2 ст. 49 ПК України).

Згідно із пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Разом з цим, пункт 57.3 статті 57 ПК України визначає, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно із пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначеного контролюючим органом на підставі податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року та самостійно узгоджених грошових зобов`язань з податку на прибуток відповідно до податкових декларацій № від 25.07.2018 року, № від 25.10.2018 року.

Між тим, судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року було предметом оскарження в межах адміністративної справи №826/16351/16.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 року у справі №826/16351/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 25.04.2016 року № , № та № відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2018 року по справі №826/16351/16 відкрито касаційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі № 826/16351/16.

Відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 у справі № 826/16351/16.

У відповідності до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі № 826/16351/16 набрала законної сили 31.05.2018 року.

Звідси слідує, що податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року набуло статусу узгодженого 11.06.2018 року (з урахування того, що останній день спливу строку припадає на 10.06.2018 рік (неділя - вихідний день).

Разом з цим, як свідчать матеріли адміністративної справи податковий орган здійснив зарахування суми сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в рахунок погашення податкового боргу та у зв`язку з проведенням такого зарахування провів камеральну перевірку.

Згідно із пунктом 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Матеріали адміністративної справи в сукупності, з урахування доводів сторін, дають суду підстави дійти до висновку, що сплачені позивачем самостійно узгоджені грошової зобов`язання за податковим деклараціями з податку на прибуток скеровувались контролюючим органом в порядку пункту 87.9 статті 87 ПК України в рахунок погашення узгоджених в судовому порядку, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 25.04.2016 року № , № та № .

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності порушення ТОВ «Заммлер Україна» граничних строків сплати самостійно узгоджених грошових зобов`язань з податку на прибуток, зафіксованих в акті перевірки від 04.03.2019 року №1198/26-15-12-12-12-35007717.

Водночас, з приводу доводів позивача в частині притягнення його до відповідальності за одне й те ж саме порушення суд зазначає, що доказів на підтвердження вказано ним не надано.

Більше того, суд вказує, що притягнення до відповідальності за порушення граничних строків сплати узгодженого грошового зобов`язання пов`язується із кінцевою датою сплати такого зобов`язання. Таким чином, на думку суду, застосування штрафних санкцій за порушення граничних термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання не є одноразовою, у випадку не сплати такого зобов`язання у повному обсязі.

Між тим, суд наголошує, що податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року станом на час розгляду даної адміністративної справи є узгодженим. При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що у випадку прийняття Верховним Судом рішення в адміністративній справі №826/16351/16 про скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року, останнє є підставою для перегляду рішення в межах адміністративної справи №640/11258/19 в порядку статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Заммлер Україна» (01135, м. Київ, Григорія Анрющенка, б. 4-Г, 4 поверх, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева