Справа № 200/5951/20-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 р. Справа№200/5951/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування вимоги.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно прийняті вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-168921-47У та від 11.05.2019 № Ф-168921-47, оскільки позивач не здійснює підприємницьку діяльність, не отримує дохід від такої діяльності та працює на підприємстві. Нарахування податкового боргу (недоїмки) суперечить принципам податкового законодавства та свідчить про подвійне оподаткування, оскільки позивач є найманим працівником, дохід від підприємницької діяльності не отримує, був знятий з обліку як фізична особа-підприємець 26.04.2019, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску як особою, яка має право проводити підприємницьку діяльність.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою. Орган доходів і зборів надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів у позивача була наявна заборгованість, на підставі цих даних ГУ ДПС у Донецькій області було сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки), згідно вимог чинного законодавства. Позивач є належним платником єдиного внеску. Закон № 2464 не містить норм щодо звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску, у разі, коли така фізична особа окремо працює як найманий працівник у іншого роботодавця, а власний бізнес не приносить дохід. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представники сторін про відкриття провадження були повідомленні належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області є юридичною особою, органом державної влади. Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 08.02.2019 № Ф-168921-47У на суму 18276,72 грн. та від 11.05.2019 № Ф-168921-47 на суму 21030,90 грн.

Позивач з 2005 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець за спрощеною системою оподаткування, 26.04.2019 був знятий з обліку як фізична особа-підприємець. ОСОБА_1 на час розгляду даної справи перебуває у трудових відносинах з Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради, працює на посаді спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій.

Єдиний внесок сплачується роботодавцем позивача одночасно з виплатою заробітної плати. Доказів отримання доходу від підприємницької діяльності позивача на яку був нарахований податковий бог (недоїмка), до суду сторонами надано не було.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимог з огляду на наявність обов`язку сплачувати ЄСВ у позивача, який був зареєстрований до 26.04.2019 як фізична особа-підприємець, за умови, що у цей період він є найманим працівником та його роботодавець сплачує за нього єдиний соціальний внесок.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 -VІ, страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 12 ст. 1 Закону 2464-VІ, основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу. Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа яка перебуває у трудових відносинах . Фізична особа, яка виконує роботу на підставі трудових відносин та особа, яка провадить підприємницьку діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Як вбачається з позовної заяви та не спростовується відповідачем, позивач не отримував дохід від підприємницької діяльності та не звітувала як особа, яка провадить підприємницьку діяльність.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Враховуючи вищевказані норми права, суд приходить до висновку, що фізична особа-підприємець, вважається платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої діяльності і що вона отримує дохід саме від такої підприємницької діяльності.

Законом №2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи-підприємця в трудових відносинах та здійснення підприємницької діяльності.

Єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

В розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI, позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити незалежну професійну діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником і не здійснювала підприємницької діяльності, не отримував доходу від цієї діяльності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-168921-47У та від 11.05.2019 № Ф-168921-47 прийняті всупереч вимогам чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 01.07.2020 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 840,80 грн., відповідно до частини 3 статті 4 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (; Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59), третя особа: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (Донецька область, м. Лиман, вул. Пушкіна, 12-б, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-168921-47У, якою встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 18276 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 72 копійки.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 № Ф-168921-47, якою встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 21030 (двадцять одна тисяча тридцять) гривень 90 копійки.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (; Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець