Справа № 805/1819/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року справа №805/1819/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сізонова Є.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Подибайла В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подибайла Володимира Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №805/1819/18-а (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області в особі Дрозда Сергія Вікторовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним дії відповідача; скасувати постанову від 13 лютого 2018 року, якою на позивача на підставі абзацу 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 186150 гривень; закрити справу про накладення штрафу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В березні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року, за нововиявленими обставинами.

Доводи заяви обґрунтовані тим, що постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 823 затверджено новий «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», яким визначено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються.

Позивач зазначає, що даними нормами чинного Порядку № 823 вже не передбачено притягнення до відповідальності об`єкта відвідування за недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці.

Оскільки ОСОБА_1 на теперішній час вже не є фізичною особою підприємцем, тому до нього, як до фізичної особи, повинна застосовуватись частина перша статі 58 Конституції України в частині пом`якшення відповідальності.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по адміністративній справі №805/1819/18-а.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в заяві обставини не є нововиявленими в розумінні КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Оскільки позивач на теперішній час є фізичною особою, то відповідно до ч.3 ст.361 КАС, допускається перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами з підстав скасування чинним Порядком №823 відповідальності об`єкта відвідування за недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці, незважаючи на виконання чи не виконання припису.

Суд першої інстанції не застосував правові позиції Верховного Суду, викладені в ухвалі від 08.02.2019 року в цій справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що індексація заробітної плати не є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував судове рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове за садіння не з`явився, надав заява про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Обставини справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування постанови від 13 лютого 2018 року, згідно якої позивачу на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 186150 грн.; закриття справи про накладення штрафу, - відмовлено.

При цьому, судами було встановлено, що відповідачем 22 січня 2018 року на підставі акту перевірки винесено припис № 05-09-3339/0002/0003 про усунення виявлених під час проведеної перевірки порушень до 22 лютого 2018 року, яке отримано позивачем 06.02.2018 (а.с. 45-48).

На підставі акту перевірки № 05-09-3339/002 від 22 січня 2018 відповідачем прийнято постанову № 05-09-3339/002/23 від 13 лютого 2018 року про застосування до позивача штрафу в сумі 186 150 грн., у зв`язку із порушенням абз. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.п.2,4,5 Порядку № 1078 в частині не нарахування індексації у певні проміжки часу працівникам (а.с. 8).

Порушення, встановлені відповідачем, були усунені позивачем, що підтверджується наявними квитанціями від 24 січня 2018 року (а.с. 93-94).

Однією з підстав задоволення позову ОСОБА_1 зазначав абз. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яким визначено, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції виходили з відсутності підстав для задоволення позову та правомірності притягнення позивача до відповідальності в зв`язку із порушенням мінімальних державних гарантій в оплаті праці на підставі статті 265 КЗпП України.

При цьому судами визначено, що застосуванню у даному випадку підлягає норма ст. 265 КЗпП України, як спеціальна норма, а підставою для накладення штрафу відповідно до ст. 265 КЗпП України є акт інспекційного відвідування, у якому зафіксовані порушення вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, незалежно від їх подальшого усунення.

Постановою КМУ №823 від 21.08.2019 року було затверджено новий Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, яким було встановлено, що у разі виконання припису в установлений в ньому строк, заходи притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються.

Оскільки чинним порядком вже не передбачено притягнення до відповідальності об`єкта відвідування за недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці, незважаючи на виконання чи не виконання припису, заявник ОСОБА_1 вважав факт скасування відповідальності обставиною для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до ч.3 ст.361 КАС України та підставою для скасування рішення.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте)

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Таким чином, під обставинами, які зазначаються у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, слід розуміти конкретні юридичні факти, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі, наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року за нововиявленими обставинами, на які посилається ОСОБА_1 .

По-перше, виходячи зі змісту закону, частина третя статті 361 КАС України, на яку, як підставу, посилається позивач, сама по собі не є такою підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, оскільки перелік підстав чітко визначений частиною другою цієї же статті.

Між тим позивач не навів жодної підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеної частиною другою статті 361 КАС України.

По-друге, на час виникнення спірних правовідносин щодо визнання дій відповідача протиправним та скасування постанови про накладення штрафу, - положення Постанови КМУ від 26 квітня 2017 року № 295 були чинними а не визначали відповідальність особи за порушення норм Кодексу законів про працю України.

Тому скасування постанови Кабміну України від 26.04.2017 № 295, якою затверджений даний Порядок, не підпадає під обставини для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, що передбачені ч. 3 ст.361 КАС України.

Також діяли на час виникнення спірних правовідносин та залишаються чинними на теперішній час норми статті 265 КЗпП України.

Дійсно, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Проте, при розгляді справ про накладення штрафних санкцій відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України необхідно враховувати прийняте Конституційним Судом України рішення у справі № 1-7/99 від 09.02.1999 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України, в якому Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується лише людини і громадянина (фізичної особи) і не поширюється на юридичних осіб.

Як визначено статтею 51 Цивільного Кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

На час притягнення до відповідальності за ст.265 КЗпП України ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця, на позивача накладено штраф як на ФОП, отже ОСОБА_1 не є в спірних правовідносинах фізичною особою в сенсі визначення статтею 58 Конституції України, тому є неприйнятними доводи апелянта про застосування до нього положень ч. 3 ст. 361 КАС України.

Зазначене спростовує посилання позивача на ч. 3 ст. 3 КАС України.

Є безпідставними посилання апелянта на не застосування судом першої інстанції обов`язкових правових позицій Верховного Суду, викладених в ухвалі від 08.02.2019 року в цій справі, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах, а не в ухвалах, Верховного Суду.

Крім того, зазначена ухвала Верховного Суду не містить жодного правового висновку стосовно застосування норм права в спірних правовідносинах.

Суд не приймає доводи позивача, що індексація заробітної плати не є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, оскільки оцінка цим доводам надавалася при розгляді справи по суті судами першої та апеляційної інстанції. Незгода з судовим рішенням, яке набрало законної сили, не може бути предметом перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами.

Доводи позивача, що суд першої інстанції належним чином не мотивував судове рішення, є безпідставними та такими, що спростовуються змістом мотивувальної частини оскаржуваної ухвали.

Також суд зазначає, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі "Правєдная проти Росії", №. 69529/01; у справі "Рябих проти Росії", № 52854/99, п.52; у справі "Брумареску проти Румунії", № 28342/95, п. 61).

Верховний Суд в своїй постанові від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19 зазначив, що не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Таким чином, при апеляційному розгляді судом не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та інших підстав скасування судового рішення, визначених статтею 317 КАС України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Подибайла Володимира Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №805/1819/18-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №805/1819/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 08 вересня 2020 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному статтею 328 КАС України.

Повне судове рішення складено та підписано 08 вересня 2020 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко