Справа № 640/1080/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1080/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М, при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати нечинним рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 22.11.2018 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивач перебуває у процесі ліквідації, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до положень якого, у банку під час здійснення ліквідації не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а отже нарахування контролюючим органом штрафних санкцій та пені є протиправним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник стверджує, що позивач є платником єдиного внеску, а отже у випадку неналежного виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» такий платник притягається до відповідальності у визначеному законом порядку.

Крім того, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві заявлено клопотання про заміну відповідача у справі в порядку процесуального правонаступництва на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 р. №537.

Відповідно до частини першої статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» вбачається, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно додатку 2 до вказаної постанови Головне управління ДФС у м. Києві реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у м. Києві здійснено 30.07.2019 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 22 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за період з 21.07.2015 р. по 25.05.2016 р. застосовано штрафні санкції у розмірі 194 971,73 грн. та нараховано пеню у розмірі 27 051,16 грн.

За наслідками адміністративного оскарження зазначеного рішення, рішенням Державної фіскальної служби України від 08.01.2019 р. №653/6/99-99-11-05-02-25, скаргу залишено без задоволення, а рішення без змін.

Вважаючи рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз. 1 ч. 7, ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За правилами ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Крім того, приписи п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI визначають, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відтак, несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску свідчить про існування у контролюючого органу правових підстав для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені.

Разом із тим, відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI).

Відповідно до п. 1.3 статті 1 Податкового кодексу України останній не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Пунктом 8 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-VI передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з наведених правових норм слідує, що у відносинах пов`язаних із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків Закон №4452-VI є спеціальним в порівнянні із Законом №2464-VI.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №809/4331/15.

Положеннями статті 36 Закону №4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, пунктом 3 частини 5 зазначеної статті закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Як встановлено судом попередньої інстанції, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.06.2015 р. № 411 «Про відкликання банківської ліцензії та Ліквідацію ПАТ «АКБ «КИЇВ» прийнято рішення від 25.06.2015 р. № 122 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «КИЇВ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АКБ «КИЇВ» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Кічука О.І. строком на 1 рік з 25.06.2015 р. по 24.06.2016 р. включно.

З наведеного вбачається, що з 25 червня 2015 року у ПАТ «АКБ «Київ» розпочато процедуру ліквідації, тобто в період, за який нараховано штрафні санкції тривала ліквідаційна процедура.

Нарахування штрафу та пені відбулося за період з 21.07.2015 р. по 25.05.2016 р., тобто в період дії в ПАТ «АКБ «Київ» тимчасової адміністрації та процедури ліквідації.

Частиною третьою статті 46 Закону № 4452-VI передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на те, що у періоді за який було нараховано штраф та пеню позивач перебував у процедурі ліквідації, нарахування похідних від основного зобов`язання додаткових зобов`язань, які за своєю правовою природою є неустойкою (штраф, пеня), суперечить положенням чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 квітня 2020 року в справі №826/4114/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 22.11.2018 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції та не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управлінням ДПС у м. Києві.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко