Справа № 160/4057/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2020 року Справа № 160/4057/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
13 квітня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба суму у розмірі 100 566, 08 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 27.08.2019 р. по 12.03.2020 р. на посаді курсанта. Відповідно до розділу II "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008р., 27.08.2019 р. був укладений контракт з відповідачем про проходження військової служби (навчання). Відповідно до п.1 (абз.6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем 27.08.2019 р., ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу». Після розриву контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача - право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку. Відповідач був ознайомлений із Загальним розрахунком №169 від 12.03.2020 р., однак на теперішній час відшкодування витрат пов`язаних з його утриманням під час навчання на користь університету не відбувається, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/4057/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №160/4057/19. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
22 червня 2020 р. до суду надійшов від ОСОБА_1 відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти заявлених позивачем до суду вимог. Так, відповідач зазначив, що у Загальному рахунку відсутній його підпис на підтвердження того, що ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати відповідні витрати у п`ятнадцятиденний термін, однак зобов`язувався виплачувати такі кошти частинами. Також відповідач виразив незгоду з тим, що позивачем не враховано до його періоду строкової військової служби період з 05.12.2019 р. по 12.03.2020 р., що, на думку відповідача, зроблено навмисно для завищення суми витрат по утриманню відповідача. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що він повинен відшкодувати витрати у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утриманням військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю за весь період навчання. Додатково відповідач наголосив й на тому, що суми у розрахунку по утриманню поряд із даними АТ КБ «Приватбанк» щодо отриманих відповідачем коштів суттєво відрізняється. ОСОБА_1 посилається на значну кількість розбіжностей у даних Загального розрахунку та довідок-розрахунків та зазначає, що для присудження позивачу судових витрат у вигляді судового збору за рахунок відповідача немає підстав. Також у відзиві на позовну заяву відповідач звернувся до суду з клопотання щодо відстрочення або розстрочення виконання рішення суду.
13 липня 2020 р. до суду надійшла від Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 р., університетом був розрахований строк навчання відповідача, що був зарахований ОСОБА_1 до строку строкової служби 3 місяці 7 днів (тобто, з 27.08.2019 р. по 04.12.2019 р.), тому позивачем було розрахована сума відшкодування витрат на утримання ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням строку, що зараховується до строку військової служби, у зв`язку з чим з 05.12.2019 р. по 12.03.2020 року нарахування проводилось у повному обсязі. Відповідно до розрахунків, представлених до суду, за період проходження навчання гр. ОСОБА_1 з 27.08.2019 року по 12.03.2020 року була врахована строкова служба. Розрахунок коштів на відшкодування витрат по медичній службі взагалі не проводився за період 0 27.08.2019 року по 04.12.2019 року, а тільки «понад» встановлений строк за період з 05.12.2019 року по 12.03.2020 року. У довідці-розрахунку витрат комунальних послуг та спожитих енергоносіїв також період з 27.08.2019 року по 04.12.2019 року (тобто строк строкової служби) не враховувався, а розрахунок був зроблений за період з 05.12.2019 року по 12.03.2020 року. У розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача по продовольчому забезпеченню також врахована строкова служба. У розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 по грошовому забезпеченню також за період з 27.08.2019 року по 04.12.2019 року була врахована строкова військова служба, про що зазначено у пояснювальній записці до розрахунку. Відповідно до п.2.1.1.2. Порядку № 964 за цей період нараховується різниця між грошовим забезпеченням курсанта та військовослужбовця строкової служби. З 05.12.2019 року нарахування проводили у повному обсязі. Щодо розміру відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням по грошовому забезпеченню в сумі 90 658, 44 грн. позивач зазначив, що до цих коштів включено суму грошової компенсації військовослужбовцям податку з доходів фізичних осіб у відповідності до приписів Порядків, які затверджені постановами Кабінету Міністрів України №260 від 07.06.2018 р. і №44 від 15.01.2004 р.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) уклав із Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба контракт від 27.08.2019 р. про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідач ознайомився з умовами контракту та прийняв на себе всі зазначені в ньому зобов`язання, про що свідчить підпис відповідача у контракті.
17 лютого 2020 р. ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника курсу про відрахування його через небажання навчатися у Харківському національному університеті повітряних сил ім. Івана Кожедуба.
Наказом начальника Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба (по стройовій частині) за №61 від 11.03.2020 р. відповідача відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання та відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, з 12 березня 2020 р. Утримано суму у розмірі 100 566, 08 грн. за період навчання в університеті, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 р. та пункту 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Направлено відповідача для подальшого військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , м.Прилуки Чернігівської області.
Відповідно до умов контракту від 27.08.2019 р. (абз. 6 п. 1), укладеного між відповідачем та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба, у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови під подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання).
12 березня 2020 р. начальником Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба генералом-майором О. Турінським затверджено Загальний розрахунок №169 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 на суму 100 566, 08 грн, згідно із яким фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають:
1. по грошовому забезпеченню 90 658, 44 грн.;
2. по продовольчому забезпеченню 6622, 39 грн.;
3. по речовому забезпеченню 0,00 грн.;
4. по медичному забезпеченню 404, 13 грн.;
5. по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0,00 грн.;
6. по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 2881, 12 грн.
Як слідує із наданого до суду Загального розрахунку при його складанні позивачем було допущено помилку в імені відповідача, яку виправлено шляхом закреслення та здійснення напису вірного імені ОСОБА_1 із завіренням такого виправлення підписом уповноваженої особи університету.
Також на даному розрахунку містить напис відповідача «Зобов`язуюсь частинами сплачувати кошти», який завірено особистим підписом ОСОБА_1 .
Однак, відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 100 566, 08 грн., у зв`язку з чим Харківський національний університет повітряних сил ім. Івана Кожедуба звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 р. у справі №810/2610/16 зазначив, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 р. у справі №804/285/16.
Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
З врахування позиції Верховного Суду, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" №1934-XII від 06.12.1991 р. (далі - Закон №1934-XII) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Згідно положень статті 15 Закону №1934-XII встановлено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р. (далі Закон) визначено, що одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.
Початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних (п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону).
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону - закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу визначена статтею 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Частиною 1 статті 25 Закону визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами (частина 4 статті 25 Закону).
З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону (частина 5 статті 25 Закону).
Згідно із частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Згідно пунктом 1 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 р. (далі - Порядок №964), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.
Пунктами 3, 4 Порядку №964, визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Відповідно до п.5 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"- за весь період навчання.
Згідно з пунктом 6 Порядку №964, витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
Відповідно до пункту 7 Порядку №964, відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання відшкодовують витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
З аналізу вищевикладених положень вбачається, що курсанти військових навчальних закладів у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання зобов`язані відшкодувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі освіти.
При цьому, необхідною умовою для початку процедури відшкодування відповідних витрат курсантами є факт розірвання укладеного з ними контракту про проходження військової служби (навчання).
На виконання пункту 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 р. (далі - Порядок розрахунку витрат), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через недисциплінованість.
Відповідно до Порядку розрахунку витрат та Порядку №964, розрахунок фактичних витрат, здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби (п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат).
У пункті 2.1.4. Порядку розрахунку витрат визначено, що витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
Відповідно до пункту 2.1.6. Порядку розрахунку витрат - до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Зміст викладених положень законодавства свідчить, що на курсанті вищого навчального закладу у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання лежить обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходив військову службу (навчання).
Пунктом 2.3 Порядку розрахунку витрат передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Суд встановив, що у відповідності до Загального розрахунку №169 від 12.03.2020 р. за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в сумі 100 566, 08 грн., а саме: витрат на грошове забезпечення в сумі 90 658, 44 грн., продовольче забезпечення в сумі 6 622, 39 грн., медичне забезпечення в сумі 404, 13 грн., за спожиті комунальні послуги та вартість спожитих енергоносіїв в сумі 2881, 12 грн.
Факт ознайомлення із даним розрахунком відповідачем не заперечується та підтверджується його особистим підписом на цьому розрахунку із зазначенням сплати частинами.
Окрім загального розрахунку позивачем також були надані розрахунки витрат по грошовому забезпеченню, по продовольчому забезпеченню, по медичну забезпеченню, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, якими підтверджується нарахована позивачем сума, що підлягає стягненню.
При цьому, відповідач навчався в Університеті з 27.08.2019 року по 12.03.2020 року.
Відповідно до зазначеного вище Порядку Університетом був розрахований строк навчання в Університеті (довідка вих. №3/37 від 10.03.2020 року), який був зарахований відповідачу до строку строкової служби 3 місяці і 7 днів (тобто з 27.08.2019 по 04.12.2019 року).
Згідно вимог п. 5 Порядку № 964 відповідачу, який навчався понад встановлений законодавцем строк строкової служби, розрахунок витрат здійснюється в повному розмірі за весь період навчання понад цей строк - строк розрахований з 05.12.2019 по 12.03.2020 року.
Відповідно до розрахунків, представлених до суду, за період проходження навчання гр. ОСОБА_1 з 27.08.2019 року по 12.03.2020 року була врахована строкова служба. Розрахунок коштів на відшкодування витрат по медичній службі взагалі не проводився за період 0 27.08.2019 року по 04.12.2019 року, а тільки «понад» встановлений строк за період з 05.12.2019 року по 12.03.2020 року. У довідці-розрахунку витрат комунальних послуг та спожитих енергоносіїв також період з 27.08.2019 року по 04.12.2019 року (тобто строк строкової служби) не враховувався, а розрахунок був зроблений за період з 05.12.2019 року по 12.03.2020 року. У розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача по продовольчому забезпеченню також врахована строкова служба. У розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 по грошовому забезпеченню також за період з 27.08.2019 року по 04.12.2019 року була врахована строкова військова служба, про що зазначено у пояснювальній записці до розрахунку. Відповідно до п.2.1.1.2 Порядку за цей період нараховується різниця між грошовим забезпеченням курсанта та військовослужбовця строкової служби, а з 05.12.2019 року нарахування проводилось у повному обсязі.
При цьому, Порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення регулюється постановою КМУ від 07.06.2018 р. № 260. Постановою КМУ № 44 від 15.01.2004 р. регулюється порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями.
Відповідно до п.2, п.3 Постанови №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб". Таким чином, в розрахунок коштів по грошовому забезпеченню включено також компенсація сум з податку доходів фізчних осіб.
В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази, щодо відшкодування зазначених витрат на навчання відповідачем, що є підставою для примусового стягнення такої заборгованості.
Згідно з абзацом 6 пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України та відповідачем, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, чи у разі відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу.
Суд звертає увагу, що курсанти, які навчаються в Харківському національному університеті повітряних сил ім. Івана Кожедуба, перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на цей час зазначену вище суму коштів в повному обсязі не відшкодував, що є підставою для задоволення позову повністю.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Згідно з частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка підстав та черговості погашення боргу, встановлених чинним законодавством України тощо.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на загальну суму 100 566, 08 грн., в межах заявлених позовних вимог, суду не надано.
Таким чином, виходячи із наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи, враховуючи підставу відрахування позивача від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту, та будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 обов`язку по відшкодуванню витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 100 566, 08 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Щодо клопотання відповідача про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду у даній справі, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 1, ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для розстрочення виконання рішення, в розумінні, є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Тобто, вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк тощо.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, згідно із положеннями частини 4 статті 378 КАС України, також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Системний аналіз викладених норм свідчить про те, що підставою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є виняткові обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять неможливим виконання судового рішення в адміністративній справі.
Суд зауважує, що наведені вище норми КАС України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення чи розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Під відстроченням виконання рішення розуміється перерва на певний, точно визначений строк, протягом якого виконання рішення не проводяться, у зв`язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб.
Таким чином, для відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду повинна бути наявність обставин, що ускладнюють виконання. На підтвердження факту існування таких обставин заявник повинен подати суду докази, відповідно до вимог статей 72-80 КАС України.
Відповідачем зазначено, що він проходить строкову військову службу, його мати працює сама та має на вихованні неповнолітню дитину-інваліда, про що надано докази, тому відповідач не має фінансової допопоги щодо сплати коштів.
Згідно з частиною 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Саме ця правова позиція відповідає всім критеріям ефективного засобу юридичного захисту, який гарантує стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Приймаючи до уваги положення пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернення учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Отже, з урахуванням викладеного, клопотання відповідача про відстрочення або розстрочення виконання рішення у даній справі є передчасним та задоволенню не підлягає, оскільки належних доказів щодо підстав розстрочення чи відстрочення судового рішення відповідачем не надано, а зазначені відповідачем у заяві обставини, не є винятковими обставинами, які істотно ускладнюють виконання рішення суду.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, оскільки позивачем не були понесені витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, таким чином судом розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко