Справа № 400/2103/20
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 р. справа № 400/2103/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6,Миколаїв,54001
про:визнання протиправною та скасування вимоги від 13.08.2019 р. № Ф-79978-17 У,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.08.2019 №Ф-79978-17-У.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 2007 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, але фактично підприємницьку діяльність не здійснював з 2008 р. коли звернувся до податкового органу про її припинення, однак запис про припинення підприємницької діяльності внесено лише 25.05.2020 р. Бездіяльність контролюючого органу щодо невинесення протягом тривалого часу запису про припинення ним підприємницької діяльності поклала на особу надмірний тягар зі сплати єдиного внеску. Рім того, позивач зазначив, що до переліку платників податків не відносяться ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування.

Ухвалою від 09.06.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску була сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №2464) та прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд встановив наступне.

Позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 18.06.2007 р. та припинив підприємницьку діяльність 2505.2020 р.

13.08.2019 р. відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-79978-17 на суму 23785,08 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 року внесено зміни, зокрема до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ відповідно до яких для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція Закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування слиною внеску, встановленої ним Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімальною страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особина місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону №2464, єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Так, мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн х 22% = 704,00 грн/міс., у 2018 році становив 3723,00 грн х 22% = 819,06 грн/міс, у 2019 році- 4173x22%=918,06 грн./міс.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2018 року), платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст.9 Закону №2464 (у редакції, що діє з 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, то настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №246,І строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Також, суд зазначає, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, суд приходить до висновку, що саме з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулась 25.05.2020 року. Доказів на підтвердження звернення позивача із заявою про припинення підприємницької діяльності у 2008 році до суду не надано. Тобто, позивач до вказаної вище дати мав статус підприємця, а тому жодним чином не припинилось до вказаної дати нарахування єдиного внеску відповідно до вимог закону.

Таким чином, у позивача, як фізичної особи-підприємця, з 01.01.2017 року (з дати набрання чинності редакції ст. 7 Закону 2464) виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,00 грн на місяць протягом 2017 року, у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року та у сумі не меншій ніж 918,06грн., в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 25.04.2015 (далі - Інструкція), в разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та не сплачених сум єдиного внеску, такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, які зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), застосовує до такого платника штрафні санкції.

Відповідно до абзаців 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу VI Інструкції, орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Відповідно до абзацу 11 пункту 3 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10гр.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою відповідно до додатку 6 (для юридичної особи) або за формою відповідно до додатку 7 (для фізичної особи).

З матеріалів справи вбачається, що вимога була винесена на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, відповідно до яких на час винесення вимоги 13.08.2019 р. заборгованість відповідача зі сплати ЄСВ склала 23785,08 грн., з яких за 2017 р. - 704*12 місяців = 8448 грн.; за 2018 рік - 819,06*12місяців=9828,72 грн., по квартально по 2457,18 грн.; за 2019 р. - 918,06 грн.*6 місяців=5508,36 грн. по квартально 2754,18 грн.).

За таких обставин, суд вважає спірну вимогу правомірною, оскільки у позивача протягом 2017 р., 2018 р. та 2019 року до внесення відомостей про припинення ФОП був обов`язовк нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок і з огляду на суму, визначену у вимозі, відповідачем правомірно нараховано борг в сумі 23785,08 грн.

При цьому, суд враховує, що Законом України від 13.05.2020 р. № 592-IX внесено зміни до ст. 4 Закону № 2464 (набрали чинності 03.06.2020 р.), якими доповнено її частиною шостою такого змісту:

"6. Особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску".

Позивачем до суду не надано доказів знаходження його у даний період у трудових відносинах з підприємством, організацією, установа тощо, що б свідчило про подвійну сплату ЄСВ, такі посилання відсутні і позовній заяві.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в ході розгляду справи повністю довів правомірність своїх дій щодо нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного соціального внеску та правомірність спірної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.08.2019 р. № Ф-79978-17 У, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич