Справа № 640/2759/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2759/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в особі Міністра оборони України Загороднюка Андрія Павловича щодо не проведення ним особистого прийому громадян згідно затвердженого графіку прийому з моменту призначення його на посаду, а саме: з 29.08.2019 та станом на день подачі позову;

- зобов`язати Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України провести особистий прийом громадян згідно затвердженого графіку прийому, на якому особисто прийняти позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що всупереч ч. 1 та 2 статті 22 Закону України "Про звернення громадян" 28 січня 2020 року особистий прийом громадян Міністр оборони України не проводив, чим порушив конституційне право позивача на звернення громадян, позаяк порушені у зверненні позивача питання входили до його компетенції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення порушено норми матеріального та процесуального права, та не враховано, що його звернення стосувалось причин виділення Чернігівському гарнізону у 2019 році Міністерством Оборони України 12 квартир та не передачі жодної з квартир інвалідам війни, що суперечить положенням Закону.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.12.2018, та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

05.01.2020 позивачем сформовано звернення на ім`я Міністра оборони України, в якому зазначено про відсутність можливості реалізувати право на отримання житла внаслідок протиправної бездіяльності певних посадових осіб Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ.

Позивач просив Міністра оборони України прийняти його на особистому прийомі 28.01.2020.

28.01.2020 проведено особистий прийом позивача у Міністерстві оборони України.

Особистий прийом за дорученням Міністра оборони України проведений його першим заступником Руснаком І.С.

Згідно витягу з протоколу прийому громадян з особистих питань від 28.01.2020, , учасника бойових дій, особу з інвалідністю 3 групи ОСОБА_1 було прийнято на особистий прийом з питань забезпечення житлом для постійного проживання або грошовою компенсацією за належне для отримання житло; відносно не надання відповіді на звернення заявника керівництвом Міноборони, за яких правових підстав працівниками КЕУ відмолено в отриманні житла, не забезпеченні його житлом у відповідності до законодавства України.

За наслідками проведення прийому позивача Міністром оборони України надано окреме доручення за зверненням громадянина ОСОБА_1 . Зокрема: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано доручення забезпечити опрацювання звернення громадянина ОСОБА_1 до Міністра оборони України. Доручено проінформувати автора звернення. ОСОБА_4 доручено вивчити питання перенесення житлової черги із одного гарнізону в інший гарнізон у разі зміни місця проживання громадянина після звільнення з військової служби. За необхідності ініціювати внесення відповідних змін (доповісти до 27.02.2020). Доручено ОСОБА_5 повторно опрацювати звернення ОСОБА_1 , надати вичерпну інформацію щодо забезпечення житлом у Чернігівському гарнізоні у 2019 та виплатою грошової компенсації за належне для отримання житло звільненим військовослужбовцям, учасникам бойових дій та особам з інвалідністю (доповісти до 27.02.2020).

27.02.2020 Міністерством оборони України за результатами особистого прийому надано відповідь на звернення від 05.01.2020 та від 14.01.2020, де зазначено, що під час особистого прийому громадян, який відбувся 28.11.2019, позивачу вже було ґрунтовно роз`яснено вимоги чинного законодавства щодо порядку забезпечення житлом.

Повторно проінформовано позивача щодо правових підстав для відмови у вирішенні питання стосовно забезпечення позивача житловим приміщенням для постійного проживання у Чернігівському гарнізоні. Звертається увага на черговість забезпечення житлом, про надання житла потягом 2-х років з дня взяття на облік, на те, що в черзі попереду позивача перебуває ще 3 особи. Наголошується, що черга на отримання житла ще не надійшла. Крім того, зазначено, що надання житлового приміщення раніше за інших осіб, законодавством не передбачено. Звернута увага заявника, що рішення стосовно розподілу житла приймається житловими комісіями військових частин. Щодо отримання грошової компенсації також звернута увага на те, що оскільки черга на отримання житла не підійшла, правові підстави для розгляду питання про виплату компенсації відсутні. Надано також розгорнуті відповіді на інші питання, поставлені позивачем.

Вважаючи протиправною бездіяльність Міністра оборони України Загороднюка Андрія Павловича щодо не проведення ним особистого прийому громадян згідно затвердженого графіку прийому, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що прийом за дорученням Міністра був проведений його першим заступником, а питання порушені у зверненнях позивача від 05.01.2020 та від 14.01.2020, були розглянуті саме Міністром оборони України, яким надані відповідні доручення відповідальним по напрямкам особам, за результатами чого сформовано відповідь позивачу, де, крім іншого, зазначено, що у черзі на отримання житла перед позивачем перебуває ще три особи та надання позивачу житла поза чергою осіб з одним статусом та категорією черги, тобто минаючи вказаних осіб, законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.ст. 1, 3, 22 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Відтак, в рамках правового регулювання особистого прийому громадян Законом встановлено, що особистий прийом пов`язаний із розглядом звернення; вказане звернення має бути пов`язано із діяльністю відповідного органу чи його посадових осіб, реалізацією функцій такого органу; порядок прийому громадян визначається керівником установи/органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, організацій і підприємств особисто.

Відповідно до п. 8 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, у разі відсутності Міністра оборони України особистий прийом громадян проводять уповноважені ним посадові особи. Міністр оборони України здійснює прийом громадян з питань його компетенції.

Отже, у випадку відсутності Міністра оборони України особистий прийом може бути проведений уповноваженою особою, що не суперечить вимогам нормативно-правових актів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що витягом із протоколу прийому громадян від 28.01.2020 підтверджується відсутність Міністра оборони України та уповноваження ним першого заступника Міністра оборони України провести особистий прийом позивача.

Виходячи з положень ст. ст. 14 - 16 Закону України "Про звернення громадян", розгляд звернень громадян проводиться першими керівниками державних органів.

Суд першої інстанції доречно зауважив, що положення статті 22 Закону передбачають, що керівники державних органів ведуть особистий прийом, та у даному випадку одним з керівників МО України є перший заступник Міністра, який і здійснював прийом позивача за дорученням Міністра. Положення ст. 22 Закону не встановлюють, що особистий прийом громадян, які мають відповідний статус, ведеться виключно першим керівником, тобто саме Міністром відповідного міністерства.

Отже, оскільки прийом за дорученням Міністра був проведений його першим заступником, а питання, порушені у зверненнях позивача від 05.01.2020, 14.01.2020, як вбачається з витягу з протоколу від 28.01.2020, були розглянуті саме Міністром оборони України, яким надані відповідні доручення відповідальним по напрямкам особам, за результатами чого сформовано відповідь позивачу, колегія суддів погоджується з тим, що в межах спірних відносин відсутня протиправна бездіяльність Міністерства оборони України щодо не проведення Міністром оборони України особистого прийому громадян.

Апелянтом не спростовано жодними обґрунтованими доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, порушення відповідачем вимог щодо порядку здійснення особистого прийому громадян.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо не проведення особистого прийому саме Міністром оборони України, колегія суддів зауважує, що апелянтом не обґрунтовано, яким чином прийом особисто Міністром оборони позивача міг вплинути на вирішення його питання, яке стосувалося надання йому переваг в отриманні житла або компенсації перед іншими особами, які перебувають у в тій же черзі на житло, що і сам ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем не наведено нормативного обґрунтування щодо пріоритетності реалізації права на отримання житла перед іншими рівними за статусом особами.

Оцінюючи вимоги апелянта, колегія суддів вказує, що згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що вимога апелянта про зобов`язання Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України провести особистий прийом позивача жодним чином не призведе до поновлення прав та інтересів останнього, що не доведено жодними обґрунтованими мотивами апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції у цій справі не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, позаяк відсутні достатні підстави для висновку про порушення Міністром оборони України прав чи інтересів позивача у зв`язку з проведенням прийому громадян 28.01.2020, а задоволення вимог про зобов`язання Міністра оборони України провести повторний, по суті - третій прийом позивача з питань, які вже двічі були розглянуті, не може призвести до поновлення прав чи інтересів позивача в межах спірних правовідносин.

Оцінюючи доводи апелянта щодо неправомірного розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, всупереч тому, що даний спір мав бути розглянути в порядку загального позовного провадження, суд апеляційної інстанції вказує, що апелянт обмежився лише констатуванням вказаної позиції, не навівши жодних аргументів, які б свідчили про наявність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження з посиланням на положення ч. 3 ст. 257 КАС України.

При цьому, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним критеріям, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

М.І. Кобаль