Справа № 640/17829/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року, суддя Літвінова А.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Всеукраїнська громадська організація "Фінансова грамота України", ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Київ з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2 , Всеукраїнська громадська організація "Фінансова грамота України", в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.10.2019 року, просила:

- визнати протиправною постанову від 12.12.2018 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (; місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32) Гречуха Олега Ярославовича про відкриття виконавчого провадження ВП №57902306 з виконання постанови від 30.05.2016 року №51105181, виданої Відділом примусового ви конання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Держави, в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виконавчого збору в розмірі 634407,00 грн (шістсот тридцять чотири тисячі чотириста сім гривень 00 коп.);

- скасувати постанову від 12.12.2018 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (; місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32) Гречуха Олега Ярославовича про відкриття виконавчого провадження ВП №57902306 з виконання постанови від 30.05.2016 №51105181, виданої Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Держави, в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві, виконавчого збору в розмірі 634407,00 грн (шістсот тридцять чотири тисячі чотириста сім гривень 00 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка була впевнена в тому, що виконавчий збір у розмірі 634407,00 грн з неї стягуватись вже не буде з огляду на відсутність відповідних для такого стягнення правових підстав. З оскаржуваною постановою ОСОБА_1 вперше була ознайомлена на особистому прийомі в Управлінні Державної виконавчої служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним Артемом Володимировичем прийнято постанову від 17.05.2016 року ВП№51105181 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №761/39005/15-ц виданого 08.04.2016 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі суми основної заборгованості в сумі - 300 000 доларів США, що еквівалентно - 6 337 980 гривень 00 копійок по курсу Національного банку України станом на 11.08.2015 року та судовий збір в сумі - 6090 грн а всього в розмірі - 6 344 070 (шість мільйонів триста сорок чотири тисячі сімдесят) гривень 00 копійок.

Також, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним Артемом Володимировичем прийнято постанову від 30.05.2016 року ВП№51105181 про стягнення виконавчого збору у розмірі 634407,00 грн.

До Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві подано заяву представника стягувача ОСОБА_2 від 28.11.2018 року про повернення виконавчого документа без виконання на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

11.12.2018 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Гречухом Олегом Ярославовичем прийнято постанову ВП№51105181 про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Гречухом Олегом Ярославовичем прийнято постанову від 12.12.2018 року ВП№57902306 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №51105121 виданої 30.05.2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Вважаючи вказану постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав та інтересів з відповідним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку у державного виконавця були підстави для прийняття постанови про відкриття провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Згідно з до частиною першої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною п`ятою вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Таким чином, у разі надходження від стягувача заяви про повернення виконавчого документа, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Як убачається із матеріалів справи, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишним Артемом Володимировичем прийнято постанову від 30.05.2016 року ВП№51105181 про стягнення виконавчого збору у розмірі 634407,00 грн.

11.12.2018 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Гречухом Олегом Ярославовичем прийнято постанову ВП№51105181 про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києві Гречухом Олегом Ярославовичем прийнято постанову від 12.12.2018 року ВП№57902306 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №51105121 виданої 30.05.2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Колегія суддів звертає увагу, що вищевказана постанова повністю узгоджується із приписами статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

На момент відкриття виконавчого провадження ВП № 51105181 редакція Закону N 1404-VIII передбачала, що розмір виконавчого збору обраховувався від фактично стягнутої суми.

Разом з тим, на момент прийняття спірної постанови, тобто, станом на 12.12.2018 року, редакція статті 27 Закону N 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 року N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року, передбачала, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону зі змінами, внесеними Законом України від 03.07.2018 року N 2475-VIII).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що виконавчий збір є обов`зковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Частиною шостою статті 27 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Отже у разі стягнення з боржника всієї суми виконавчого збору, при повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання до органів державної виконавчої служби - виконавчий збір не стягується.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що апелянт помилково пов`язує стягнення виконавчого збору із реальним стягненням грошових коштів на користь стягувача, оскільки положення частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», встановлюють підставу для стягнення виконавчого збору - повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», з приміткою - якщо виконавчий збір не стягнуто.

Із матеріалів виконавчого провадження ВП № 51105181 вбачається, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання виконавчого листа №761/39005/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 08.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі суми основної заборгованості в сумі - 300 000 доларів США, що еквівалентно - 6 337 980 гривень 00 копійок по курсу Національного банку України станом на 11.08.2015 року та судовий збір в сумі - 6090 грн а всього в розмірі - 6 344 070 (шість мільйонів триста сорок чотири тисячі сімдесят) гривень 00 копійок, зокрема, виносились постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.05.2016 року.

Крім того, виконавчий документ повернуто на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", сума виконавчого збору, зазначеного у постанові від 12.12.2018 року року ВП № 51105181, відповідає розміру, визначеному вказаним Законом, визначені частиною дев`ятою статті 27 вказаного Закону підстави для не стягнення виконавчого збору відустні.

Таким чином, спірна постанова прийнята відповідачем з дотриманням строку, встановленого частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VIII та за наявності підстав для її прийняття.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.

При цьому, станом на момент прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2018 року ВП№57902306 постанова про стягнення виконавчого збору від 30.05.2016 року №51105181 була чинна та не оскаржувалась позивачкою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 12.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №57902306 з виконання постанови від 30.05.2016 року №51105181 не підлягають задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що фактично виконавчі дії не проводились, а тому державний виконавець не повинен був приймати постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, суд вважає безпідставними з огляду на вищевикладені доводи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.