Справа № 120/1863/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про закриття провадження у справі

м. Вінниця

04 вересня 2020 р. Справа № 120/1863/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши в письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. За змістом позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахуваання та невиплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки за період з 2014 по 2017 роки як учаснику бойових дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно з наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України від 06 жовтня 2017 року № 283 він був звільнений з військової служби. На думку ОСОБА_1 , як учасник бойових дій він мав право на щорічну додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів. Оскільки така відпустка під час військової служби позивачу не надавалась, останній вважає, що у зв`язку зі звільненням мав отримати грошову компенсацію за всі невикористанні дні додаткової відпустки протягом 2014-2017 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення. Проте, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач таку виплату не здійснив та на усні звернення не реагує.

Ухвалою від 08 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Копія ухвали про відкриття провадження вручена останньому 22 травня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 07 серпня 2020 року суд вирішив витребувати у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України інформацію щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014, 2015, 2016 та 2017 роки.

26 серпня 2020 року на адресу суду надійшов лист відповідача, в якому зазначається, що відповідно до ухвали від 07 серпня 2020 року по справі № 120/1863/20-а ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 10206,25 грн. До зазначеного листа було додано витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №111 від 21 травня 2020 року у пунктах 4-4.1 якого вказується: "унести зміни до пункту 2 наказу командира військової частини від 06.10.2017 № 283 по стройовій частині щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, виклавши його у такій редакції: відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 42 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за 2015-2017 роки, як учаснику бойових дій старшому солдату ОСОБА_1 (Г-034120), старшому навіднику вогневого розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 1 батальйону оперативного призначення".

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є невиплата позивачу грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 по 2017 роки.

Судом встановлено, що 25 травня 2020 року, тобто вже після відкриття провадження у справі, відповідач добровільно виплатив позивачу спірну грошову компенсацію за період з 2015 по 2017 роки.

Зазначений факт підтверджується платіжним дорученням № 1022 від 25 травня 2020 року про зарахування коштів на картковий рахунок позивача у КБ "Приватбанк" у сумі 10206,25 грн.

Окрім того, суд звертає увагу, що оскільки позивач набув статус учасника бойових дій 21 травня 2015 року, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_2 від 21 травня 2015 року, то отримав право на додаткову відпустку, що передбачена статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" лише з 2015 році, а не з 2014 року, як вказує позивач у позовній заяві.

Таким чином, відповідач самостійно усунув допущені ним порушення, що стали підставою для звернення позивача до суду, нарахувавши та виплативши грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 за період з 2015 по 2017 роки.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Отже, для закриття провадження у справі з наведених вище підстав необхідні дві обов`язкові умови: 1) виправлення суб`єктом владних повноважень тих порушень, що є предметом оскарження в суді; 2) відсутність підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що вказані умови повністю дотримано, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до приписів частини 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат зі сплати останнього у справі не вирішується.

Стосовно стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу, слід зазначити таке.

За змістом ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Всупереч зазначеним положенням, позивачем або його представником, суду не надано жодних документи, що підтверджують факт укладення договору між ОСОБА_1 та адвокатом, а також будь-які інші документи для визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відтак, оскільки обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що судові витрати на правову допомогу не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Закрити провадження в адміністративній справі № 120/1863/20-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович