Справа № 160/6972/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2020 року Справа № 160/6972/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 < третя особа > про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
25 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не направлення ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської експертизи;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби та видати відповідний наказ.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рапортом від 15 квітня 2020 року на ім`я т.в.о. командира МБ військової частини НОМЕР_1 , повідомив, що з наявним діагнозом він є, згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України не придатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у військовий стан, а також повідомив, що його було позбавлено права на проходження військово-лікарської експертизи для встановлення не придатності до подальшого проходження служби за станом здоров`я. Рапорт розглянутий не був.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04 серпня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого зважаючи на дію контракту, у військовій частині НОМЕР_1 на даний час відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на умовах та в спосіб, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та іншими нормативно-правовими актами. Окрім того, під час проходження служби сержант ОСОБА_1 у зв`язку із зверненнями зі скаргами на здоров`я у період з 21.12.2019 по 26.06.2020 направлявся для отримання медичної допомоги, в тому числі проходження військово-лікарської експертизи, що підтверджено витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 . Позивач в рапортах висловлював незгоду з висновками військово-лікарської комісії від 26.12.2019 року. В архіві медичної служби військової частини НОМЕР_1 наявний рапорт сержанта ОСОБА_1 від 08.01.2020 року про відмову останнього від проходження військово-лікарської комісії в м. Києві за наслідками розгляду рапорту від 03.01.2020 за вх.№3, що не може свідчити про бездіяльність відповідача. Вважають, що військова частина НОМЕР_1 жодних чином не порушувала права позивача, що є підставою для відмови в позові.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
27 лютого 2018 року між Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником Біліченко О.В. та ОСОБА_1 (далі позивач) був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, відповідно до пункту 3 якого, він є строковий та укладений на три роки (а.с. 38-41).
Відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_3 позивач є учасником бойових дій.
Вважаючи власний стан здоров`я таким, що погіршився, а хворобу прогресуючою за результатом численних рентгенологічних досліджень в приватному порядку, позивач звернувся із рапортом від 10.12.2019 р. до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) в особі начальника медичної служби із проханням про направлення його на проходження військово-лікарської комісії з метою виявлення придатності/непридатності до військової служби із наданням належних для такого проходження документів, а саме: направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, службову характеристику та ін.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 26 грудня 2019 року № 1230 ОСОБА_1 встановлено діагноз: лівобічний сколіоз I ст. без порушення функції, хронічна тораколюмбалгія, ремісія. Згідно вказаної довідки позивач придатний до військової служби (а.с. 66).
Судом встановлено, що позивач у період з 21.12.2019 року по 26.06.2020 року направлявся для отримання медичної допомоги, в тому числі проходження військово - лікарської експертизи, що підтверджено витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 317 від 21.1.2.2019 року, № 320 від 26.12.2019 року, № 31 від 05.02.2020 року, № 41 від 17.02.2020 року, № 43 від 19.02.2020 року, № 66 від 16.03.2019 року, № 69 від 19.03.2020 року, № 91 від 14.04.2020 року, № 93 від 16.04.2020, № 94 від 17.04.2020, № 96 від 21.04.2020, № 107 від 05.05.2020року, № 108 від 06.05.2020 року, № 109 від 07.05.2020 року, № 112 від 13.05.2020 року, № 122 від 25.05.2020 року, № 123 від 26.05.2020 року, № 142 від 17.06.2020 року, № 148 від 24.06.2020 року, № 149 від 25.06.2020 року, № 150 від 26.06.2020 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не направленні його для проходження військово-лікарської комісії, позивач звернувся з даним позовом до суду. Окрім того, позивач вважає наявними підстави для звільнення його з військової служби з оформленням відповідного наказу.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації і саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.
Згідно з абзацом четвертим статті 1 зазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану.
Однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.
Таку правову позицію щодо питання дії особливого періоду Верховний Суд зробив у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16.
Тому, на час виникнення спірних правовідносин у цій справі діяв особливий період.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 19 цього Закону військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону 2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Пунктом б) частини п`ятої статті 26 вказаного Закону передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Визначення придатності за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям забезпечується військово-лікарською експертизою, основні засади функціонування якої визначено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402 (далі Положення № 402).
Відповідно до абз. 2, 3 п. 1.2 глави 1 Розділу I Положення № 402 військово-лікарська експертиза це визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно п. 2.1 глави 2 Розділу I Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Питання проведення медичного огляду військовослужбовцями врегульовано главою 6 Постанови №402, де відповідно до п. 6.1 направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Згідно п. 6.4. у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
З матеріалів справи вбачається, що питання придатності позивача до військової служби було встановлене військово-лікарської комісією військової частини НОМЕР_4 . Відповідно до Довідки вказаної комісії із датою проведення медичного огляду 26.12.2019 року, позивача визнано придатним до військової служби, а захворювання таким, що пов`язане із її проходженням (а.с.66).
Окрім того, до матеріалів справи відповідачем долучено копії Книги обліку хворих, які знаходяться на стаціонарному лікуванні військової частини НОМЕР_1 та Книги обліку хворих, які знаходяться на амбулаторному лікуванні із відповідними записами про направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії (а.с. 72, 75).
Пунктом 6.14 Положення №402 передбачено, що після закінчення відпустки за станом здоров`я військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням військових комісарів, начальників гарнізонів або органів управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби.
Окрім того, Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правововідносин), яким затверджено відповідний Статут внутрішньої служби ЗСУ (далі- Статут) у ст. 257 передбачено, що висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами. По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.
Суд наголошує, що вищезазначеними нормами за вказаних обставин передбачено направлення на проходження повторного медичного огляду за наслідками лікування або після відпустки за станом здоров`я, а не повторної військово-лікарської експертизи.
Натомість, питання проведення повторної військово-лікарської експертизи чинним законодавством не передбачено.
Однак, згідно з п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України. Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (п. 2.4.10).
З рапорту позивача від 08.01.2020 р. начальнику медичної служби в/ч НОМЕР_1 вбачається, що відповідачем було запропоновано проходження огляду у ЦВЛК у м. Києві, натомість позивачем було відмовлено із посиланням на подальше оскарження рішення ВЛК у суді.
Станом на момент розгляду даної справи відомості про таке оскарження у суду відсутні. Тож, відсутні підстави вважати незаконними висновки ВЛК оформлені Довідкою за результатами огляду позивача 26 грудня 2019 року.
Таким чином, суд робить висновки, що позивач не звертався до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду висновку відповідача та не скористався своїм правом на проведення повторно медичного огляду щодо придатності до військової служби.
Вказана позиція узгоджується з викладеною в постанові Верховного суду від 12.06.2020 року у справі № 810/5009/18.
З огляду на зазначене вище, суд не вбачає наявною бездіяльність відповідача, що полягає у не направленні позивача на проходження військово-лікарської експертизи.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання звільнити позивача з військової служби та видати відповідний наказ, суд не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п. 35 Розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Пунктом б) частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Однак, Довідкою військово-лікарської комісії підтверджується придатність позивача до військової служби, тому ця обставина не може бути підставою для розірвання за станом здоров`я укладеного 27 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та Міністерством оброни України контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії особливого періоду.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі №814/1757/17 (постанова від 19 листопада 2018 року) та №813/3277/17 (постанова від 30 квітня 2020 року).
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (N 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) N 303-A, пункт 29).
Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд наголошує що за даних обставин, визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не направленні на проходження військово-лікарської експертизи не тягнутиме за собою наслідки у вигляді звільнення з військової служби із оформленням наказу на таке звільнення.
За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України, за результатами розгляду даної справи, не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням судді Коренева А.О. у щорічній відпустці повний текст судового рішення складений у перший робочій день судді.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев