Справа № 420/7134/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7134/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.07.2020 року ВП № 60885483 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою суду від 25.08.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом позовної заяви, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, із зазначенням таких фактичних обставин:

- 23.07.2020 до Головного управління надійшла постанова начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.07.2020 ВП № 60885483 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.;

- рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі № 420/3886/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 року по грудень 2018 року;

- розпорядженням Головного управління від 27.08.2019 № 15 нараховано на додаткову відомість суму заборгованості у розмірі 129842,99 грн., яка обліковується в Головному управлінні та не виплачується до особливого розпорядження згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 року № 788);

- згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 року № 788) суми пенсій, які не виплачено за період, місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України". Отже, оскільки порядок виплати сум соціальних виплат Кабінетом Міністрів України не визначено, Головним управлінням неможливе здійснення виплати заборгованості на даний момент. Головним управлінням здійснено усі можливі на даний момент дії щодо виконання рішення суду у межах чинного законодавства України;

- постановою від 16.12.2019 ВП № 60885483 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 420/3886/19 від 27.09.2019. На її виконання, Головним управлінням подано довідку від 14.05.2019 № 53214 з вищезазначеною інформацією, щодо виконання рішення суду;

- до Головного управління надійшла вимога державного виконавця щодо виконання рішення суду. На її виконання, Головним управлінням подано довідку від 29.05.2019 № 1500-0410-5/31870, якою повторно повідомлено про виконання рішення суду;

- постановою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.07.2020 ВП 60885483 на Головне управління накладено штраф у розмірі 5100 грн.;

- державним виконавцем не взято до уваги те, що причиною невиконання Головним управлінням рішення суду є поважна причина, а саме: відсутність механізму виплати відповідного боргу. До того ж, наявні обставини ніяк не залежать від волі Головного управління;

- невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного нормативно-правового регулювання не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав:

- на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 16.12.2019 перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 420/3886/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом від 27.09.2019 про зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (в подальшому - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області) виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 по грудень 2018 року;

- 16.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника;

- 22.05.2020 до відділу надійшов лист від боржника, згідно з яким, стягувачу нараховано заборгованість у сумі 129842,99 грн. Зазначена суми буде виплачено з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам» (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) суми пенсій, які не виплачені за період до місяця відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На цей час такого порядку не затверджено та іншого чинним законодавством не передбачено. Таким чином, рішення суду боржником не виконано взагалі, посилання на постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 та № 788 від 21.08.2019 є безпідставним, та недоцільним, адже виконання рішення суду є обов`язковим;

- відповідно до постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам», суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, посилання позивача на те, що цей порядок відсутній, не є підставою невиконання рішення суду, яке є обов`язковим для усіх;

- кошти взагалі на пенсійні виплати на кожну особу пенсіонера виділяються з бюджету, а тому не зрозуміло, куди ці кошти під кожну окрему особу, орган ПФУ використовує. А тому, можливо зробити висновок, що боржник злісно ухиляється від виконання рішення суду;

- 02.06.2020 до відділу надійшов лист від боржника, аналогічний, що й 22.05.2020. 10.06.2020 до відділу надійшов лист від боржника аналогічний, що й 02.06.2020. 14.07.2020 до відділу надійшла заява стягувача про невиконання рішення суду боржником;

- 20.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн.;

- відсутність грошових коштів у Бюджеті не є підставою невиконання рішення суду, виконання чого є обов`язковим, що передбачено статтею 129-1 Конституції України. Аналогічна позиція викладена у рішення Європейського суду з прав люди у справі «Сук проти України», «Бурдов проти Росії»;

- державний виконавець діяв лише в чітких рамках, визначених законом;

- ГУПФУ в Одеській області, не було подано доказів про відсутність коштів для виплати пенсії стягувачу. Відсутність механізму виплати відповідного боргу не є поважною причиною невиконання рішення суду, обов`язковість виконання якого передбачена конституцією України. Оскільки вказане є абсурдним;

- Касаційний адміністративний суд у постанові № 815/591/17 від 23.10.2019 висловив свою точку зору щодо відсутності коштів на виконання рішення суду: «Були поважні причини щодо невиконання рішення суду, а саме відсутність коштів на рахунку, Верховний Суд до уваги не приймає та вважає їх безпідставними, оскільки відсутність коштів, не дає право боржнику не виконувати рішення суду та не являється поважною причиною».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 420/3886/19, зокрема:

- визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо невиплати ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р.

- зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова,4а, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р.

27 вересня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/3886/19 (а.с.40-41), відповідно до якого Одеський окружний адміністративний суд 25 липня 2019 року, розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо визнання протиправним ухилення від виплати заборгованості пенсійного забезпечення, зобов`язання перерахувати 206692,78 грн.:

- вирішив: зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р.

- судове рішення набрало законної сили: 28 серпня 2019 року.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 60885483 від 16.12.2019 року (а.с.43-44) заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржовою Юлією Едуардівною відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 420/3886/19, виданого 27.09.2019 року Одеським окружним адміністративним судом, про:

- зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р.;

- із зазначенням, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Зазначену постанову отримано позивачем 07.05.2020 року. (а.с.6)

25.05.2020 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коржовою Ю.Е. складено вимогу державного виконавця № 10.03-4431 (а.с.53), якою у позивача, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та керуючись положенням Закону України «Про виконавче провадження», вимагалось, зокрема, виконати вимоги виконавчого листа № 420/3886/19, виданого 27.09.2019 Одеським окружним адміністративним судом.

22.05.2020 року, 02.06.2020 року та 10.06.2020 року до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли довідки позивача про здійснення нарахування на виконання рішення суду: № 1500-0410-5/25283 від 15.05.2020 року, № 1500-0410-5/31870 від 29.05.2020 року та № 1500-0410-5/31870 від 29.05.2020 року (а.с.54-55, 60), відповідно до змісту яких:

- на постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 ВП № 60885483 повідомлено, що на виконання виконавчого листа № 420/3886/19 виданого 27.09.2019 року Одеським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої пенсії з 01.08.2014 р. по 31.12.2018 р., управлінням нараховано на додаткову відомість суму заборгованості у розмірі 129842,99 грн., що підтверджується розпорядженням від 27.08.2019 року № 15;

- що стосується виплати зазначеної заборгованості, то відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 № 788) суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України;

- передбачений вказаною нормою окремий порядок на сьогодні не визначено;

- іншого чинним законодавством не передбачено.

До двічі надісланої довідки про здійснення нарахування на виконання рішення суду № 1500-0410-5/31870 від 29.05.2020 року були додані копії (56-59, 61-64):

- розпорядження;

- протоколу;

- витягу з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою станом на 29.05.2020 року, відповідно до п. 10 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1189/32641.

20.07.2020 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коржовою Ю.Е., керуючись ст.ст. 36, 75 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про накладення штрафу ВП № 60885483 (а.с.67-68), якою:

- за невиконання рішення суду накладено на боржника: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.;

- зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Відповідно до змісту вказаної постанови начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коржовою Ю.Е. встановлено:

- 16.12.2019 державним виконавцем відділу відповідно до статтей 3 ,4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів;

- 15.05.2020 державним виконавцем, на підставі ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 по справі № 420/3886/19, винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- 25.05.2020 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення;

- 10.06.2020 до Відділу за вих. № 1500-0410-5/31870 від 29.05.2020 надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким повідомлено, що ОСОБА_1 нараховано на додаткову відомість суму заборгованості у розмірі 129842,99 грн., що підтверджується розпорядженням від 27.08.2019 року № 15, яка обліковується згідно вимог Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 № 788);

- з вказаної відповіді чітко вбачається, що рішення суду боржником не виконано, а саме не виплачено ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 по грудень 2018, як того вимагає рішення.

Не погоджуючись з постановою начальника відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.07.2020 року ВП № 60885483 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., позивач оскаржив її у судовому порядку.

На виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії матеріалів виконавчого провадження номер за АСВП: 60885483. (а.с.39-68)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 1, 4, статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до з ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Виходячи з аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та на підставі встановлених судом обставин, а саме:

Так, ст. 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як встановлено судом вище, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 420/3886/19, зокрема: зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р.

Зазначене рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 420/3886/19 набрало законної сили 28.08.2019 року.

Отже, в даному випадку виплата Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р. повинна бути здійснена саме на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно, яке є обов`язковим до виконання, а не відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 № 788) та передбаченого вказаною нормою окремого порядку, який на сьогодні не визначено, тощо, як помилково вважає відповідач.

20.07.2020 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коржовою Ю.Е., керуючись ст.ст. 36, 75 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про накладення штрафу ВП № 60885483, якою:

- за невиконання рішення суду накладено на боржника: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.;

- зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Відповідно до змісту вказаної постанови начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коржовою Ю.Е. встановлено:

- 16.12.2019 державним виконавцем відділу відповідно до статтей 3 ,4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів;

- 15.05.2020 державним виконавцем, на підставі ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 по справі № 420/3886/19, винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- 25.05.2020 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення;

- 10.06.2020 до Відділу за вих. № 1500-0410-5/31870 від 29.05.2020 надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким повідомлено, що ОСОБА_1 нараховано на додаткову відомість суму заборгованості у розмірі 129842,99 грн., що підтверджується розпорядженням від 27.08.2019 року № 15, яка обліковується згідно вимог Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 № 788);

- з вказаної відповіді чітко вбачається, що рішення суду боржником не виконано, а саме не виплачено ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 по грудень 2018, як того вимагає рішення.

З встановленого вбачається, що оскаржена позивачем постанова про накладення на штрафу винесена саме за невиконання рішення суду про зобов`язання позивача виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за певний період.

При цьому, згідно зі змістом оскарженої постанови, при її прийнятті враховано надходження від позивача листа за вих. № 1500-0410-5/31870 від 29.05.2020 року, яким повідомлено, що ОСОБА_1 нараховано на додаткову відомість суму заборгованості у розмірі 129842,99 грн., що підтверджується розпорядженням від 27.08.2019 року № 15, яка обліковується згідно вимог Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 № 788), та здійснено висновок про те, що з вказаної відповіді чітко вбачається, що рішення суду боржником не виконано, а саме не виплачено ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 по грудень 2018, як того вимагає рішення.

Виходячи з вищенаведених встановлених судом обставин та здійснених на їх підставі висновків, що в даному випадку виплата Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р. повинна бути здійснена саме на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно, яке є обов`язковим до виконання, а не відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2018 № 788) та передбаченого вказаною нормою окремого порядку, який на сьогодні не визначено, тощо, як помилково вважає відповідач - встановлені в оскарженій постанові обставини-підстави її прийняття та здійснені на їх підставі висновки відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Суд додатково звертає увагу позивача на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 420/3886/19, зокрема: зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за певний період, а не нарахувати її та забезпечити її облік, що фактично на виконання вказаного рішення вчинено позивачем.

Отже, станом на дату прийняття оскарженої постанови доказів виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року по справі № 420/3886/19, яке набрало законної сили 28.08.2019 року, про зобов`язання Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з серпня 2014 р. по грудень 2018 р., - відповідачу не надано.

Додатково щодо посилання позивача на те, що за відсутності нормативно-правового регулювання не може вважатися невиконання судового рішення без поважних причин, - суд звертає увагу позивача на таке.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п. 71).

Для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації (див. рішення у справі «Гіллан та Квінтон проти Сполученого Королівства» (Gillan and Quinton v. The United Kingdom), заява № 4158/05, п. 77, ECHR 2010 (витяги), з подальшими посиланнями та п. 67 рішення у справі «Котій проти України» (Заява № 28718/09) від 5 березня 2015).

Враховуючи та на підставі наведеного, суд вважає, що відсутність нормативно-правового регулювання не може вважатися поважною причиною невиконання рішення боржником.

Також, суд не бере до уваги наданий позивачем витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою станом на 29.05.2020 року, відповідно до п. 10 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1189/32641, - з таких підстав.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року № 20-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за № 1189/32641 (далі - Порядок № 20-1), цей Порядок відповідно до пункту 3 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 (далі - Порядок № 649), визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), та внесення інформації до нього.

Згідно з п. 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Крім того, відповідно до п. 3 Порядку № 20-1 у реєстрі обліковуються рішення, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»:

на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою;

про стягнення коштів.

Проте, як встановлено вище, заборгованість, яку повинен виплатити позивач у виконавчому провадженні ВП № 60885483, утворилася не внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, зокрема у справі № 420/3886/19, а внаслідок самостійно здійснених позивачем нарахувань відповідних пенсійних виплат та їх обліку, проте які не були виплачені із посиланням на відсутність окремого порядку, що й було предметом вирішеного у справі № 420/3886/19 спору.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:

- позиція позивача зі спірних питань - є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи;

- на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України відповідачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його заперечення та доказана правомірність оскаржуваної постанови, прийняття її відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, отже підстав для визнання її протиправною та скасування немає, відповідно

- позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.07.2020 року ВП № 60885483 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., - не підлягають задоволенню повністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Керуючись ст. ст. 139, 194, 241-246, 250, 255, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: вул. Разумовська, 37, м. Одеса, 65091) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Апеляційні скарги на рішення суду можуть бути подані в поряду, передбаченому ч. 6 ст. 287 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя М.Г. Цховребова

.