Справа № 469/1223/19
Суддя: Гапоненко Н. О.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 469/1223/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач 30 жовтня 2019 року звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до поліцейського 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Насирова Камал Джалал Огли про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАК №1646745 від 20 жовтня 2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122, посилаючись на те, що постанова є незаконною, оскільки винесена відповідачем без розгляду справи, без ознайомлення відповідача з його правами та без надання йому можливості скористатися цими правами; у постанові не зазначено строк її оскарження.

10 грудня 2019 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 20 липня 2020 року замінено первісного відповідача поліцейського 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Насирова Камал Джалал Огли на належного, яким є Управління патрульної поліції в Миколаївській області.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотримання порядку розгляду справи та роз"яснення позивачу його прав поліцейським; недоведеність позивачем невчинення ним адміністративного правопорушення; зазначав, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується рапортом поліцейського та відеозаписом нагрудної відеокамери, який не зберігся. Також надав клопотання про залишення позову без розгляду у зв"язку з несплатою судового збору.

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідків чи експертів, та що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, на підставі ст.205 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами у письмовому провадженні.

За змістом ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, посилання відповідача на недоведеність позивачем невчинення ним адміністративного правопорушення суперечить закріпленій у Конституції України презумпції невинуватості особи.

Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 25 червня 2020 року (справа № 520/2261/19), про те, що визначений частиною другою статті 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не може бути врахований у даній справі, оскільки не стосується питання доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а сформульований щодо викладених позивачем у вказаній справі обставин бездіяльності відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2019 року інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №4 УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Насировим Камалом Джалал Огли у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесено постанову серії ЕАК №1646745 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КупАП та накладено адміністративне стягнення на позивача у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.5-7, 21).

За текстом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 20 жовтня 2019 року о 12.12 год. в м.Миколаєві по вул.Авангардна, 82А виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, та не виїхав у наміченому напрямку незалежно від сигналу світлофора на виїзді на перехресті, ні дорожньої розмітки 1.12, ні дорожнього знаку 5.62 не було, чим порушив п.16.8 ПДР України (порушення водієм ТЗ, який виїхав на перехрещення проїзної частини згідно із сигналом світлофора).

Відповідно до п.16.8 Правил дорожнього руху України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Пунктом 1.1. Правил дорожнього руху України визначено, що перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Як встановлено у п.8.2 ГБН В.2.3-5:2016 "Автомобільні дороги. Транспортні розв`язки в одному рівні проектування", наземні пішохідні переходи слід проектувати безпосередньо біля межі перехрещення, перед початком заокруглення.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що він, перетинаючи пішохідний перехід на під"їзді до перехрестя, з врахуванням дорожньої обстановки, не створюючи перешкод іншим учасникам дорожнього руху, зупинився перед початком перехрестя.

Будь-яких доказів того, що водій ОСОБА_1 зупинив автомобіль після початку заокруглення країв проїзної частини дороги, тобто на перехресті, відповідачем суду не надано.

Відповідно до п.16.3 Правил дорожнього руху України у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Пунктом 16.4 Правил дорожнього руху України заборонено виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Зважаючи на викладене, позивач діяв відповідно до вимог Правил дорожнього руху України.

Надане до відзиву представника відповідача фото місця події (а.с.23) не може бути взято судом до уваги як неналежний та недопустимий доказ, так як не містить інформацію щодо його походження та засіб фіксування, час і дату фотографування, місце (адресу) об"єкта, нерозбірливими є марка та державний номер автомобіля.

Частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Дані про технічний засіб, яким здійснено фото місця події, відповідачем не надано, у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності такі дані не зазначено.

За відсутності таких даних фото місця події є неналежним та недопустимим доказом і не може бути взятий судом до уваги.

Суд не берет до уваги і рапорт інспектора Насирова Камала Джалал Огли, який не є доказом у справі про адміністративне правопорушення у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своїм змістом є внутрішнім службовим документом, складеним для інформування повідомлення керівництва органу поліції про подію. Крім того, зазначений рапорт складений 09 липня 2020 року, тобто через тривалий проміжок часу після винесення оскаржуваної постанови, не містить будь-яких відміток внутрішнього проходження документа, у тому числі візи керівника органу поліції, на чиє ім"я подано рапорт, а тому не відповідає вимогам допустимості.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Об`єктивних, допустимих, достовірних та належних доказів про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху України та дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем до суду не надано.

Як вбачається з відзиву, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського знищено.

Згідно з ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З наданих позивачем та відповідачем копій постанови не вбачається наявність у ній порядку оскарження адміністративного стягнення та реквізитів і способів оплати адміністративного стягнення, а тому обгрунтованим є посилання позивача на невідповідність постанови вимогам щодо її форми та змісту.

Посилання відповідача на порушення позивачем п.16.4 Правил дорожнього руху України суд не бере до уваги як таке, що не стосується обставин справи, так як за це порушення позивача до адміністративної відповідальності не притягнуто.

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позовна заява подана без додержання вимог ч.3 ст.161 КАС України, так як до неї не додано документа про сплату судового збору, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.240 КАС України позовна заява, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, після відкриття провадження у справі може бути залишена без розгляду лише у разі, якщо позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом; такий строк судом не встановлювався і клопотання про встановлення строку відповідачем не заявлялось; на момент відкриття провадження у справі постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17 від 18 березня 2020 року, у якій Верховний Суд відступив від попереднього висновку щодо відсутності обов"язку сплати судового збору у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, ще не була ухвалена, а тому не могла бути застосована.

Разом з тим, виходячи з викладеного у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду висновку про необхідність сплати у таких справах судового збору за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та положень ст.ст.135, 139 КАС України, судовий збір стягується за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 271, 286 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Постанову інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 УПП в Миколаївській області лейтенанта поліції Насирова Камала Джалал Огли від 20 жовтня 2019 року серії ЕАК №1646745 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, скасувати.

У задоволенні клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору на користь держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: