Справа № 320/6550/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року № 320/6550/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМЗАВОД «КОЛОС» до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі державного виконавця Дудки Сергія Петровича про зобов`язання вчинити певні дії,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМЗАВОД «КОЛОС» до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі державного виконавця Дудки Сергія Петровича, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі державного виконавця Дудки Сергія Петровича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 40826618 та застосувати до виконавчого провадження № 40826618 наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII;

- зобов`язати Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі державного виконавця Дудки Сергія Петровича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 43037940 та застосувати до виконавчого провадження №43037940 наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII;

- зобов`язати Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі державного виконавця Дудки Сергія Петровича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 46458431 та застосувати до виконавчого провадження № 46458431 наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач являється боржником у трьох виконавчих провадженнях, відкритих в рамках зведеного виконавчого провадження, а саме: № 40826618, № 43037940, № 46458431. Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2015 по справі № 911/4438/13 за заявою позивача про банкрутство було затверджено мирову угоду від 25.02.2015, яка визначає вимоги кредиторів включених до реєстру вимог кредиторів позивача. Серед встановленого судом переліку стягувачів по вищевказаних виконавчих провадженнях - ОСОБА_1 , Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, а також держави, не було. Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2016 (справа №911/4438/13) вимоги конкурсних кредиторів до ВАТ «Племзавод «Колос», які не були заявлені в установлений Законом від 14.05.1992 № 2343-XII строк по справі №911/4438/13 або відхилені господарським судом, визнано такими, що вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами такими, що не підлягають виконанню.

Тобто, на підставі вищезазначених ухвал Господарського суду Київської області вимоги стягувачів у спірних виконавчих провадженнях вважаються погашеними, у зв`язку з чим вони підлягають закінченню відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону 1404-VIII.

Разом з тим, відповідач у своїй письмовій відповіді зазначив, що в даному випадку відсутні правові підстави для винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень, оскільки до відділу не надходили судові рішення про скасування або визнання нечинним рішення суду, на підставі якого видавався виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Позивач не погоджується з вищевказаними діями відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 8 січня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

17 січня 2020 року представник позивача через службу діловодства суду подав заяву про розгляд справи без його участі.

21 січня 2020 року представник відповідача через службу діловодства суду подав письмові пояснення, в яких просив розглядати справу без його участі, а також надав засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень № 40826618, № 43037940, № 46458431.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

20 листопада 2013 року постановою головного державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудкою С.П. відкрито виконавче провадження № 4826618 з примусового виконання ухвали Переяслав-Хмельницкого міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2013 року справа № 1019/3333/12 про стягнення з ВАТ «Племзавод «Колос» на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 365 799,00 грн.

У постанові вказано про необхідність боржнику самостійно сплатити борг до 27 листопада 2013 року та надати до ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ квитанцію про сплату.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Дудкою С.П. від 15 квітня 2019 року (ВП № 40826618), при примусового виконанні ухвали №1019/3333/12 від 15.02.2013 приєднано виконавче провадження №40826618 до зведеного виконавчого провадження № 45152214, яке веде відділ державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

22 квітня 2014 року постановою головного державного виконавця ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудкою С.П. відкрито виконавче провадження № 43037940 з примусового виконання виконавчого листа №810/626/14-а виданого 25 березня 2014 року Київським окружним адміністративним судом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос» на користь Державного бюджету України штраф в розмірі 85 000, 00 грн.

У постанові вказано про необхідність боржнику самостійно сплатити штраф до 29 квітня 2014 року та надати до ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ квитанцію про сплату.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Дудкою С.П. від 29 квітня 2014 року (ВП № 43037940), при примусового виконанні виконавчого листа № 810/626/14-а приєднано виконавче провадження №43037940 до зведеного виконавчого провадження № 45152214, яке веде відділ державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

10 лютого 2015 року постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Дудкою С.П. відкрито виконавче провадження № 46458431 з примусового виконання виконавчого листа №810/4799/14 виданого 13 листопада 2014 року Київським окружним адміністративним судом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос» на користь Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку штрафу в розмірі 102 000,00 грн.

У постанові вказано про необхідність боржнику самостійно сплатити штраф до 17 лютого 2015 року та надати до ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ квитанцію про сплату.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Дудкою С.П. від 18 лютого 2015 року (ВП № 46458431), при примусового виконанні виконавчого листа № 810/47999/14 приєднано виконавче провадження № 46458431 до зведеного виконавчого провадження № 45152214, яке веде відділ державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31 грудня 2013 року (справа № 911/4498/13) порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос». Введено мораторій на задоволеня вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12 серпня 2015 року (справа № 911/4498/13) задоволено заяву керуючого санацією боржника Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос» про затвердження мирової угоди від 27 лютого 2015 року № 31 та затверджено мирову угоду по справі № 911/4438/13 про банкрутство ВАТ «Племзавод «Колос» від 25 лютого 2015 року. Припинено провадження у справі № 911/4438/13, припинено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою господарського суду Київської області від 31 грудня 2013 року у справі № 911/4438/13, вирішено інші процедурні питання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11 квітня 2016 року (справа № 911/4498/13) виправлено помилку, допущену при виготовленні тексту ухвали господарського суду Київської області від 12 серпня 2015 року. Пункт 5 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області по справі № 911/4438/13 від 12 серпня 2015 року викладено в наступній редакції:

« 5. Вимоги конкурсних кредиторів до Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос», які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк по справі № 911/4438/13 або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню».

Згідно відповіді начальника Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 04.09.2019 № 10085, наданої на звернення позивача щодо закінчення виконавчих проваджень №40826618, № 43037940, № 46458431, до відділу рішення судів про скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по вищевказаним виконавчим провадженням не надходили, а тому відсутні законні підстави для винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень.

Не погоджуючись із вищезазначеною відмовою відповідача про закінчення виконавчих проваджень позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зазначене кореспондується із Законом України «Про виконавче провадження» в редакції №606-ХІV від 21.04.1999 року, який діяв на момент відкриття та об`єднання виконавчих проваджень № 40826618, № 43037940, № 46458431.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині 5 статті 287 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина 5 статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини виникли з приводу виконання виконавчих проваджень № 40826618, № 43037940, № 46458431, стягувачами по яким є ОСОБА_1 , Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, а також Держава.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування правових підстав для закінчення вищевказаних виконавчих проваджень позивач посилається на ухвали Господарського суду Київської області, якими затверджено мирову угоду про банкрутство та встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів до ВАТ «Племзавод «Колос», які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк по справі № 911/4438/13, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII, який був чинний на момент виникнення спірних відносин, господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо затверджена мирова угода в порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною 4 ст. 83 Закону від 14.05.1992 № 2343-XII передбачено, що у випадках, визначених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Аналізуючи норму ч. 4 ст. 83 Закону від 14.05.1992 № 2343-XII, на яку посилається позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, суд зазначає, що дана норма встановлює певні негативні наслідки (визнання вимог погашеними, а виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню) не для невизначеного кола осіб, а саме для осіб які належать до конкурсних кредиторів. При цьому, підставою для визнання вимог погашеними, а виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, є не заявлення конкурсним кредитором вимог до боржника у встановлений строк.

Проте, стягувачі у вищевказаних спірних виконавчих провадженнях - ОСОБА_1 , Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, держава на переконання суду, не набули статусу конкурсного кредитора у справі № 911/4438/13 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Колос».

Мотивом для такого висновку суду є наступні норми Закону від 14.05.1992 № 2343-XII та практикою їх застосування Верховним Судом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону від 14.05.1992 № 2343-XII, сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Цією ж ч.1 ст. 1 Закону від 14.05.1992 № 2343-XII передбачено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно статті 23 Закону від 14.05.1992 № 2343-XII конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

У постанові від 08.08.2018 у справі № 24-7/210-05-8241 Верховний Суд дійшов правового висновку такого змісту: «особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу конкурсного (заставного) кредитора з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов`язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення та доведення порушення його прав оскаржуваним рішенням».

Відтак, для набуття статусу конкурсного кредитора необхідним є існування сукупності таких юридичних фактів: наявність до боржника вимог, право на які виникло до порушення провадження у справі про банкрутство; звернення до суду із заявою із кредиторськими вимогами у встановлений строк; прийняття господарським судом відповідного рішення за наслідками розгляду заяви.

Як встановлено судом, із змісту ухвал у справі № 911/4438/13 про банкрутство ВАТ «Племзавод «Колос», стягувачі - ОСОБА_1 , Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, а також державний орган або відповідна особа, що діють в інтересах держави, із заявами до господарського суду які б містили кредиторські вимоги до боржника не звертались і рішення господарським судом з цього приводу не приймалося. Натомість перелік конкурсних кредиторів ВАТ «Племзавод «Колос» у процесі банкрутства чітко визначений господарським судом у межах розгляду справи № 911/4438/13, до числа яких вищезазначених осіб не включено.

Тому, посилання позивача на ухвалу Господарського суду Київської області від 11 квітня 2016 року по справі №911/4438/13 у якій є висновок суду про те, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню у відповідності до Закону від 14.05.1992 № 2343-XII та на норму ч. 4 ст. 83 Закону від 14.05.1992 № 2343-XII є недоречними, оскільки в даному випадку стягувачі по спірним виконавчим провадженням не вважаються конкурсним кредитором позивача у процесі банкрутства. Отже, відсутні підстави для висновку, що їх вимоги вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Крім того, суд, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.12.2019 по справі №802/4112/15-а (адміністративне провадження №К/9901/10548/18), в якій останній звернув увагу на те, що, що визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, може суд, який видав виконавчий документ, за заявою стягувача або боржника. Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу (стаття 259 КАС України в редакції до 15 грудня 2017 року). Відповідно до ч.2 ст. 374 КАС України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМЗАВОД «КОЛОС» щодо закінчення виконавчого провадження заявлені передчасно.

Враховуючи вищевикладене, в даному випадку відсутні визначені ст. 39 Закону 1404-VIII правові підстави для закінчення зведених виконавчих проваджень № 40826618, № 43037940, № 46458431.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «ПЛЕМЗАВОД «КОЛОС» - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова