Справа № 300/573/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/573/20 пров. № А/857/7694/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №300/573/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправними дій щодо відмови в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, а також зобов`язання до вчинення таких дій (головуючий суддя першої інстанції Чуприн О.В., місце ухвалення м. Івано-Франківськ),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) 10.03.2020 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (надалі по тексту також відповідач, Управління) про визнання протиправними дій щодо відмови в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, а також зобов`язання до вчинення таких дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем в порушення приписів пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протиправно відмовлено у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення з посиланням на те, що останньою не надано документів, які б підтверджували факт залучення її до формувань Цивільної оборони з виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі по тексту також Чорнобильська АЕС, ЧАЕС). За доводами ОСОБА_1 , остання є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та інвалідом 2-ої групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, на підтвердження чого наявні відповідні посвідчення та експертне заключення. Працюючи у відділі робітничого постачання Углегорської ГРЕС (надалі по тексту також - Вуглегірська ДРЕС), позивач була направлена для надання допомоги при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в тридцяти кілометрову зону, де з 1 червня 1986 року по 10 червня 1986 року приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, про що містяться відповідні записи у трудовій книжці позивача, та підтверджується копіями посвідчень про відрядження. Тобто, позивач була відряджена і виконувала завдання штабу Цивільної оборони по Київській області в зоні відчуження. Жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Згідно аргументів позивача, факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати чи доводити, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, що діяло на момент аварії на ЧАЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях до складу Цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувалось все працездатне населення. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації на Чорнобильській АЕС та її наслідків, залучались до виконання цих робіт у складі формувань Цивільної оборони. А тому, враховуючи те, що позивач є інвалідом 2-ої групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, на переконання ОСОБА_1 вона має встановлене законом право отримати статус інваліда війни та відповідне посвідчення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Крім того, факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати чи доводити, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, що діяло на момент аварії на ЧАЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях до складу Цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувалось все працездатне населення. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації на Чорнобильській АЕС та її наслідків, залучались до виконання цих робіт у складі формувань Цивільної оборони. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи, являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, свідченням чого є копія посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.08.2019 і копія посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.02.2013.

Інвалідність ІІ групи встановлена позивачу внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що засвідчується наявними в матеріалах справи копіями довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА за №097913, довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-18 АД №005511 від 04.05.2011 та експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 01.04.2005.

Згідно записів №№5, 6 і 7 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 26.07.1983, остання 26.04.1985 прийнята на роботу поваром 4-го розряду в столову №11, з 26.11.1985 переведена поваром 4 розряду у ресторан «Енергетик» ОРС Углегорської ГРЕС, і з 21.05.1987 звільнена по переводу, у зв`язку з виїздом на роботу в район Крайньої Півночі.

За аргументами позивача, відповідно до наказу по відділу робітничого постачання Вуглегірської ДРЕС №111 від 27.05.1986 «Про відрядження в Чорнобильську АЕС 13 чоловік» остання в складі відповідної бригади із 13 чоловік була направлена для надання допомоги по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в тридцяти кілометрову зону, де з 1 червня 1986 року по 10 червня 1986 року приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.59).

Така обставина, як вважає ОСОБА_1 , підтверджується посвідченням про відрядження від 27.05.1986, копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач 01.10.2019 звернулася до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради із заявою щодо видачі їй посвідчення особи з інвалідністю, як особі, якій встановлено інвалідність, пов`язану з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 25.10.2019 за №Б-234 відповідач відмовив у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення з посиланням на те, що останньою не надано документів, які б підтверджували факт залучення її до формувань Цивільної оборони з виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що у позивача немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки відсутні докази, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 за №796-ХІІ (надалі також по тексту Закон №796-ХІІ).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за №3551-ХІІ від 22.10.1993 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 за №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення №302 визначено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 Закону №3551-ХІІ) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».

Як слідує з абзацу 2 пункту 7 коментованого Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (надалі по тексту також органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Основними доводами позивача щодо протиправності відмови Управління соціального захисту населення Калуської міської ради у встановленні їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, є те, що згідно законодавства, яке діяло на момент аварії на ЧАЕС, та відповідно до інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 31.08.2017 за №01.1-14/1366-16 до складу Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізованих, зараховувалось все працездатне населення. А тому позивач як ліквідатор коментованої катастрофи входила до складу формувань Цивільної оборони, а отже має право на отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Досліджуючи такі доводи позивача, суд зазначає наступне.

Як свідчать подані позивачем копії документів, ОСОБА_1 , працюючи у відділі робітничого постачання Углегорської ГРЕС, в період з 1 червня 1986 року по 10 червня 1986 року була направлена (відкомандирована) в м. Чорнобиль в піонерський табір «Казковий» (Сказочный) Чорнобильської АЕС.

Позивач є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та інвалідом 2-ої групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, на підтвердження чого наявні відповідні посвідчення та експертне заключення.

Документи на підтвердження вищевказаних обставин були долучені позивачем при зверненні до відповідача із заявою від 01.10.2019 про видачу їй посвідчення особи з інвалідністю, як особі, якій встановлено інвалідність, пов`язану з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, на переконання суду, вказані обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року за №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року за №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Згідно листа-роз`яснення Міністерства соціальної політики №146/0/15-06/014 від 28.03.2006 щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, визначено, що за повідомленням Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали три зведені загони Цивільної оборони, які були сформовані на базі «Хімволокно», також інших невоєнізованих формувань Цивільної оборони. Документи щодо їх формування, складу, місця роботи повинні зберігатися в управліннях з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи або в архівах обласних державних адміністрацій. Крім формувань Цивільної оборони, в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування чи підрозділи різних міністерств. Вони формувались і направлялись у райони виконання робіт на підставі розпорядження керівників цих відомств і документи про це повинні зберігатись у відомчих архівах. На громадян, які були у складі даних формувань норми пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюються. А підставою для надання учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є довідка, яка видається управліннями з питань надзвичайних ситуацій і підтвердження залучення особи до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС із зазначенням назви формування, терміну перебування у зоні відчуження та причинний зв`язок інвалідності із захворюванням, пов`язаним з цією аварією.

З пояснювальної записки до проекту Закону України №1770-ІV від 15.06.2004 про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким частину другу даної статті доповнено пунктом 9 такого змісту: « 9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи», слідує, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом із військовослужбовцями виконували роботи у тридцяти кілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню. Зокрема, перелік робіт, які проводились цими загонами включав проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи проводились у складі військових формувань, при цьому всі архівні документи на підтвердження цих фактів збереглись (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=14168).

Таким чином, суд вважає помилковими доводи позивача про те, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, визначених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ поширюється на усіх громадян, які входили до складу невоєнізованих формувань.

В межах спірних правовідносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони. Втім, таких доказів позивач не надала ні відповідачу при зверненні із заявою від 01.10.2019, а ні суду під час розгляду справи.

Посилання позивача на інформаційну довідку (про участь у формуваннях ЦО) №01.1-14/1366-16 від 31.08.2017 Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, є безпідставними, оскільки ним не підтверджено факт участі позивача в підрозділах Цивільної оборони.

З огляду на наведене вище суд погоджується з доводами відповідача про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ немає.

Документи, які позивач долучила до своєї заяви, адресованої Управлінню соціального захисту населення Калуської міської ради, щодо набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни належним чином підтверджують лише її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах.

Втім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала.

Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни (на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків та відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону №796-ХІІ).

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а отже у останньої немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Окрім викладеного, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що за правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 року у справі №368/1579/14, від 10.05.2018 року у справі №279/12162/15-а, від 07.06.2018 року у справі №377/797/17, від 21.06.2018 року у справі № 279/2285/16-а, від 19.09.2019 року у справі №756/8323/16-а та від 15.06.2020 року у справі №822/225/18, - за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі №300/573/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 04.09.2020р.