Справа № 160/4381/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 вересня 2020 року Справа 160/4381/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі клопотання представника позивача про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена 15.04.2020 р. засобами поштового зв`язку подана та підписана в інтересах ОСОБА_1 її представником - Меламедом Вадимом Борисовичем позовна заява до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірною та дискримінаційною бездіяльність відповідача, що полягає у не розгляді по суті заяви позивача про призначення їй пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином розглянути подані документи та винести рішення про призначення виплати пенсії позивачу відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/4381/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.

22 травня 2020 року на виконання ухвали суду від 24 квітня 2020 року представником позивача усунено недоліки позовної заяви, зокрема, надавши до суду уточнену позовну заяву, згідно із прохальною частиною якої, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії (поданої 19.03.2018 р.);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином розглянути повторно подані документи 12.03.2019 р. та винести рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 (відповідно до особистої заяви ОСОБА_1 , поданої Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 19.03.2018 р. з врахуванням повторно поданих документів 12.03.2019 р.), згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4381/20. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Разом із матеріалами позовної заяви представником позивача (адвокат Меламед Вадим Борисович) було подано клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із вищезазначеною позовною заявою.

В обґрунтування даного клопотання заявник зазначив, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянкою України, яка у 1996 році виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.12.03.2019 р. представник позивача звернувся до УПФУ з відповідними оригіналами необхідних для призначення пенсії документів, та повторно подали нотаріально засвідчені копії цих документів, для нового розгляду заяви про призначення виплати пенсії ОСОБА_1 , поданої 19.03.2018 р., однак 03.04.2019 р. було отримано лист за №525/03-09/26 від 19.03.2019 р., УПФУ відмовив у новому розгляді заяви про призначення пенсії позивачу та зазначив що начебто звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком заново розглядати не має законних підстав. Як стверджує заявник, 16.09.2019 р., тобто у встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом на вищевказане рішення відповідача. 13.11.2019 р. була отримана ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 р. по справі №160/9100/19, про залишення позовної заяви без руху та запропоновано у десятиденний строк, усунути недоліки вказані в ній. На виконання ухвали, заявником 25.11.2019 р. у встановлений судом строк направлено повідомлення про усунення недоліків. Ухвалою від 21.02.2020 р., отриманою заявником 02.03.2020 р., суд продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви. Як зазначає заявник, виконуючи ухвали від 21.02.2020 р., 12.03.2020 р. в строк, встановлений судом, було направлено повідомлення про усунення недоліків, з обґрунтованим поясненням, стосовно витребуваних судом документів, однак суд не прийняв доводів викладених в повідомленнях про усунення недоліків та 10.04.2020 р., у зв`язку з чим заявником було отримано ухвалу від 27.03.2020 р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, заявник зазначає, що з моменту коли ОСОБА_1 стало відомо про порушення її прав (а саме - 03.04.2019 р.) і до 10.04.2020 р., коли на підставі ухвали від 27.03.2020 р. позовна заява була повернута позивачу весь цей час справа знаходилась у судовій інстанції. З огляду на викладене, представник позивача зазначає про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом та просить суду на підставі ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України поновити позивачу такий строк.

При вирішенні клопотання представника позивача про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із даною позовною заявою, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

За загальним правилом, встановленим частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, що дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд зазначає, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

Зазначена правова позиція щодо строку порушеного права позивача на соціальний захист викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2019 р. у справі №806/1952/18 (адміністративне провадження №К/9901/66396/18), від 22.01.2019 р. у справі №201/9987/17 (№ 2-а/201/304/2017), від 24.04.2018 р. у справі №646/6250/17, від 30.10.2018 р. у справі №493/1867/17, від 25.05.2016 р. у справі №164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 р. у справі №522/2738/17.

З огляду на викладені обставини у сукупності, враховуючи обов`язок суду забезпечити доступ до правосуддя, як гарантоване Конституцією України право, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду

Суд зазначає, що право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, що передбачено статтею 55 Конституції України. Це право є диспозитивним правом у адміністративному процесі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт перший статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992 р.).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 р.).

При цьому, як слідує з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладені приписи Кодексу адміністративного судочинства України та Конвенції, проаналізувавши у сукупності наведені у заяві доводи, з метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача про поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду по справі №160/4381/20.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена.

Суддя Н.В. Боженко