Справа № 380/4373/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4373/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо відмови у задоволенні заяви позивача від 04.03.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Підберізцівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок загальною площею 53,2 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на не приватизованій присадибній земельній ділянці площею 0,25 га. 04 березня 2020 року позивач звернувся з заявою до відповідача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення вище зазначеної земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За результатами розгляду відповідної заяви відповідач прийняв рішення від 05.03.2020 № 1360 «Про розроблення детального плану території земельної ділянки в с. Підгірне». Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки розглядаючи його заяву, відповідач повинен був прийняти одне з двох рішень надати або відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення виклику (сторін).

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву суду не надав та жодних клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Так, частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на те, що Підберізцівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області у встановлений судом строк (з урахуванням часу на пересилання поштової кореспонденції) не надала суду відзив на позов та не повідомила суд про причини за яких такий відзив не може бути подано, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву на позов, як визнання позову у повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок загальною площею 53,2 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20479473 від 06.10.2008 та свідоцтвом про право власності від 06.10.2008.

04.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 .

05.03.2020 Підберізцівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняла рішення № 1360 «Про розроблення детального плану території земельної ділянки в с. Підгірне», відповідно до якого:

надала дозвіл на розроблення детального плану території кварталу індивідуальної житлової забудови в межах АДРЕСА_1 між ставком та існуючим стадіоном в с. Підгірне Пустомитівського району Львівської області;

фінансування робіт із розроблення детального плану території провести за рахунок коштів ОСОБА_1 або інших джерел, не заборонених законом;

розроблений та погоджений в встановленому порядку детальний план території з результатами громадських слухань розглянути на сесії Підберізцівської сільської ради;

контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань земельних відносин, інфраструктури, будівництва просторового планування та житлово-комунального господарств.

Позивач вважає спірне рішення протиправним, оскільки на його думку, відповідача повинен був прийняти одне з двох рішень надати або відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, чого останнім не зроблено. Відповідні обставини зумовили звернення позивача до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до положень частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Цією ж статтею передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для: ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно з частиною шостою цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

При цьому суб`єктам владних повноважень, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що положеннями Земельного кодексу України не визначено правової форми, в якій заявнику надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова у його наданні.

Водночас відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

У свою чергу частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою вирішується органом місцевого самоврядування виключно на пленарних засіданнях ради шляхом прийняття розпорядчого індивідуального правового акта - рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.10.2019 в адміністративній справі № 811/1845/18, 21.10.2019 в адміністративній справі № 806/775/17 та 23.05.2018 в адміністративній справі № 200/2746/13-а.

За таких обставин, відсутність належним чином оформленого рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які повинен ухвалити за законом.

Як вже зазначалось судом вище, 04.03.2020 позивач звернувся до Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області з клопотаннями про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 .

05.03.2020 Підберізцівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняла рішення № 1360 «Про розроблення детального плану території земельної ділянки в с. Підгірне».

Таким чином, всупереч положенням чинного земельного законодавства, відповідачем не прийнято рішень про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

При цьому жодних визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України мотивованих підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача відповідачем не наведено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, не прийнявши за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою одного з передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України рішень, діяв протиправно та не у відповідності до положень чинного земельного законодавства.

З огляду на викладене, бездіяльність відповідача, що виявилась у неприйнятті відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 04.03.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд вважає протиправною та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Що стосується позовної вимоги позивача зобов`язати Підберізцівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

В силу положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 4 та 10 частини другої статті 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії або інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Цією ж статтею встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Якщо ж прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Як вже зазначалось судом вище, орган місцевого самоврядування наділений виключними повноваженнями щодо вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на пленарних засіданнях ради шляхом прийняття розпорядчого індивідуального правового акта - рішення.

Відтак, лише у випадку використання суб`єктом владних повноважень наданого йому законом права на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яке у подальшому визнано судом протиправним, за умови дотримання суб`єктом звернення усіх визначених чинним земельним законодавством вимог для отримання такого дозволу, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень задовольнити звернення особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою палатою у постанові від 13.02.2019 в адміністративній справі № 820/688/17 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.12.2018 в адміністративній справі № 804/1469/17, 10.04.2019 в адміністративній справі № 826/11251/18, 16.05.2019 в адміністративній справі № 826/9569/17, 16.05.2019 в адміністративній справі № 803/860/18, 16.05.2019 в адміністративній справі № 826/17220/17 та 14.08.2019 в адміністративній справі № 480/4298/18.

Враховуючи викладене, суд не вправі підміняти Підберізцівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області та приймати замість неї рішення, яке віднесено до її компетенції, втручаючись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Відтак підстави для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 відсутні.

Разом з тим, керуючись положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04.03.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 відсутні, та прийняти за результатами його розгляду рішення відповідно до положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Цією ж статтею передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Судом встановлено, що під час звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 840, 80 грн.

З огляду на викладене, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840, 80 грн, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 від 04.03.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Підберізцівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.03.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 та прийняти за результатами його розгляду рішення відповідно до положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81146, Львівська область, Пустомитівський район, с. Підберізці, пр. Шевченка, 25, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський