Справа № 679/983/20
Суддя: Гавриленко О. М.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/45/2020
Справа № 679/983/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Гавриленко О.М.,

з участю секретаря судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/983/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Департамент патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом представника позивача - адвоката Козійчука Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2020 року представник позивача - адвокат Козійчук О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з означеним вище позовом.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 22 липня 2020 року позивач отримав поштове відправлення від Управління патрульної поліції в Житомирській області з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕАМ №2815290 винесеної 12 липня 2020 року інспектором управління патрульної поліції у Житомирській області Макарчуком Р.П., згідно якої йому інкримінується порушення п. 11.5 Правил догожнього руху України (далі ПДР України), а саме виїзд на крайню ліву смугу для руху при вільній правій смузі, чим порушив ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Представник зазначає, що позивач не заперечує того, що був зупинений 12 липня 2020 року співробітниками поліції, під час руху по крайній лівій смузі, коли здійснював маневр випередження попутного транспортного засобу, що рухався по правій смузі. Саме в цей момент був зупинений автомобіль позивача з причини перевищення швидкості, однак звинуваченння йому за це поліцейським не було висунуто, оскільки в останнього були відсутні засоби вимірювання швидкості. Після чого, затримання транспортного засобу позивача було припинено та без складання будь-яких адміністративних матеріалів дозволено останньому подальший рух.

Ввказує представник позивача у позовній заяві на протиправність дій поліцейського при винесенні відносно позивача постанови, оскільки така винесена за відсутності останнього та необґрунтовано, тобто без з`ясування усіх необхідних для притягнення до адміністративної відповідальності обставин, без наведення жодного доказу, який би свідчив про вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

За вказаних обставин представник позивача просить скасувати постанову серії АЕМ №2815290 від 12 липня 2020 року винесену інспектором управління патрульної поліції у Житомирській області Макарчуком Р.П., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

13 серпня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків на виконання ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

01 вересня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову.

Зокрема останній у відзиві зазначив, що обставини, які зазначені у позові представником позивача проте, що позивач не порушував Правил дорожнього руху України не відповідають дійсності. Таку поведінку позивача представник відповідача розцінює, як намагання його ввести суд в оману для уникнення відповідальності.

Також представник відповідача зазначає, що позов побудований лише на припущеннях позивача і не має правового підґрунтя. Представник відповідача вважає, що достатнім доказом правомірності рішення відповідача в даній категорії справ є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржену постанову, такі докази є достатніми, доки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських.

Окрім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що після зупинки транпортного засобу ОСОБА_1 поліцейський представився останньому, озвучив причину його зупинки, роз`яснив позивачу його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та у відповідності до ст. 279 КУпАП повідомив про час та місце розгляду справи. Позивача ознайомили зі змістом винесеної постанови та роз`яснили порядок оскарження та строки сплати штрафу. Постанова виносилась у присутності позивача на місці зупинки транспортного засобу.

З огляду на зазначене, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для скасування оскарженої постанови, а тому просить у позові ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

04 вересня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року вказану вище позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 серпня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Будь-які інші процесуальні дії судом не вчинялися.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи не з`явилися, останній подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засіданні не з`явився.

Суд, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача та заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії АЕМ №2815290 від 12 липня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністратиної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (арк. спр. 5).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Козійчук О.І. заперечуючи вчинення позивачем даного адміністративного правопорушення та вказуючи на протиправність дій відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права позивача.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП яка передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині.

Відповідповідно до пункту 11.5 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно приписів ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що ОСОБА_1 12 липня 2020 року о 19 год. 34 хв., керуючи транспортним засобом «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 11.5 ПДР України здійснивши виїзд на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі відповідно до положень статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно з ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, як в оскаржуваній постанові, так і в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, тощо, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 11.5 Правил дорожнього руху України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача.

Окрім того, суд не погоджується, з твердженням представника відповідача, яке зазначене у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що пояснення поліцейського - це доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв як службова особа - інспектор патрульної поліції. Суд зазначає, що свідчення тільки такої особи у цій справі не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконував функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 по справі №463/1352/16-а

На підставі вищенаведеного суд відхиляє аргументи наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву щодо правомірності винесення поліцейським оскарженої постанови щодо ОСОБА_1 та відсутності підстав для її скасування.

Також, суд звертає увагу на те, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву описуються обставини порушення ОСОБА_1 ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема проїзд на заборонений сигнал світлофору, поряд з тим останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності оскарженою постановою за виїзд на крайню ліву смугу для руху при вільній правій смузі.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції №1 від 11 серпня 2020 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Нетішинського міського суду Хмельницької області було сплачено судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. (а.с. 1).

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 420,40 грн, відповідно до ст. 139 КАС України мають бути покладені на відповідача - Департамент патрульної поліції, в особі управління патрульної поліції в Житомирській області, (адреса місцезнаходження: 10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96).

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача - адвоката Козійчука Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора управління патрульної поліції в Житомирській області Макарчука Романа Петровича серії ЕАМ №2815290 від 12 липня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області (10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції в Житомирській області, місцезнаходження: 10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Повне рішення суду складено 04 вересня 2020 року.

Суддя О.М. Гавриленко