Справа № 1.380.2019.006560
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006560 пров. № А/857/7824/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

суддя в 1-й інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення - 01.06.2020 року, 12:10 год.,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення - 05.06.2020 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6197-54 від 06.11.2019 року в розмірі 26539,26 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу відповідача № Ф-6197-54 від 06.11.2019 року в частині сплати боргу (недоїмки) у сумі 11761,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач як ФОП перебував на обліку як платник податків з 03.06.2016 року, тому він повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначений ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) як фізична особа-підприємець, залежно від обраної системи оподаткування. На дату формування оскарженої вимоги платник не перебував у стані припинення чи ліквідації. Крім того, в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільги по сплаті єдиного внеску відповідно до Закону № 2464. З огляду на зазначене, у позивача наявна заборгованість по єдиному внеску, а тому винесена податкова вимога є правомірною.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. За таких умов у позивача відсутній обов`язок зі сплати подвійного (реєстрація підприємництва без отримання доходу) ЄСВ у період з 08.05.2017 року по 12.03.2018 року, з 16.01.2019 року по 04.02.2019 року, з 07.02.2019 року по 10.04.2019 року включно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Стрийської міської ради 03.06.2016 року за номером запису 0012017, перебуває на обліку в Стрийському управлінні ДПІ у Львівській області (м. Стрий), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до вказаних відомостей, 05.12.2019 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача.

Згідно з відомостями, які містяться в інтегрованій картці платника по єдиному внеску (71040000) за позивачем рахується борг у сумі 26539,26 грн.

Заборгованість позивача виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704,00 грн.), за 2018 рік 9828,72 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн.), за 2019 рік 8262,54 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,08 грн.)

Позивач як суб`єкт підприємницької діяльності припинив подавати звітність до органів доходів і зборів у 2017 році.

З 2017 року по 2019 рік позивач працював як найманий працівник, на суми його заробітку нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок.

06.11.2019 року відповідачем сформовано вимогу № Ф-6197-54 про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 31.10.2019 року у сумі 26539,26 грн., відповідно до ст. 25 Закону № 2464 та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Відповідачем вищезазначена вимога відправлена на адресу позивача 19.11.2020 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті та отримана позивачем 27.11.2020 року, що підтверджується інформацією Укрпошти про трекінг.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464.

П. 2 ст. 1 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема:

- роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Водночас, ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 регламентовано, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач відноситься до однієї з таких категорій осіб.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464).

При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464).

Таким чином, на платника єдиного внеску, який перебуває на загальній системі оподаткування, покладено обов`язок визначення та сплати єдиного внеску незалежно від того, отримано ним дохід у звітному періоді, чи ні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом .

Як вбачається з облікових даних інформаційної системи відповідача, станом на 31.10.2019 року у позивача наявна заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску за 2017-2019 роки у сумі 26539,26 грн.

З матеріалів справи вбачається, що запис до Державного реєстру про держану реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця внесено державним реєстратором лише 05.12.2019 року.

З наведеного випливає, що позивач, зареєстрований як фізична особа-підприємець мав обов`язок по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 2017 по 2019 роки.

Проте, колегія суддів враховує також те, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 08.05.2017 року до 12.03.2018 року працював у ТзОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГМБХ» на посаді оператора механізованих та автоматизованих складів, з 16.01.2019 року по 04.02.2019 року працював у ТзОВ «ПЕРФЕКТ ПАК» на посаді оператора конвеєрної лінії, з 07.02.2019 року по 10.04.2019 року працював у ОК ЖБК «Карпатській дім» підсобним робітником, тому за цей період йому, як найманій особі, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та такий сплачувався його роботодавцями.

Зазначене також підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.03.2020 року за вих. № 1300-0503-8/11829, де повідомлено, що за період з 08.05.2017 року до 12.03.2018 року по ТзОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГМБХ», з 16.01.2019 року до 04.02.2019 року по «ПЕРФЕКТ ПАК», з 07.02.2019 року до 10.04.2019 року по ОК ЖБК «Карпатській дім» в реєстрі застрахованих осіб підтверджено сплату страхувальником його роботодавцями ЄСВ за застраховану особу (позивача).

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначає, що з питання, яке є предметом судового розгляду у даній справі, а саме: порядок сплати Єдиного внеску фізичною особою - підприємцем, яка є найманим працівником, та за яку роботодавець сплачує Єдиний внесок до Пенсійного фонду України, склалася стала практика Верховного Суду.

Так, зокрема, у постановах від 27.11.2019 року (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 року (справа № 440/2149/19), від 23.01.2020 року (справа № 480/4656/18), від 17.08.2020 року справа № 140/1679/19 Суд дійшов правового висновку, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Отже, саме задля досягнення вищевказаної мети збору Єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З огляду на викладене фізична особа - підприємець зобов`язана сплачувати Єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником Єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору Єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спричинило б подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, у період роботи позивача найманим працівником він звільнявся від обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно нараховано позивачу оскаржуваною вимогою до сплати єдиний внесок за 2017 рік у сумі 5632,00 грн. (8 місяців*704,00 грн), за 2018 рік у сумі 2457,18 грн. (3 місяці*819,06 грн.) та 2019 рік у сумі 3672,32 грн. (4 місяці*918,08 грн) та покладено на нього обов`язок означені суми сплатити, разом на загальну суму 11761,50 грн.

Щодо іншої частини суми вимоги, то така є правомірною, оскільки позивачем не доведено, що у спірні періоди він працював за наймам та не наведено інших підстав, які б звільняли його від сплати єдиного внеску.

Судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача про те, що оскаржувана вимога могла бути винесена відповідачем лише після складання відповідного акта перевірки, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 розд. VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

П. 3 розд. VI Інструкції встановлено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Натомість, у випадку наявності у платника податків на кінець податкового звітного періоду недоїмки зі сплати єдиного внеску вимога про її сплату формується без складання відповідного акта.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана вимога підлягає скасуванню в частині визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 11761 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.006560 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року