Справа № 300/83/20
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/83/20 пров. № А/857/4365/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Бруновської Н.В., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Гундяк В.Д., м. Івано-Франківськ) у справі №300/83/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просила визнати незаконними дії та бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не надання відповіді на звернення від 07.11.2019 року; не надання постанов, що постановлені державними виконавцями та визнати незаконними дії та бездіяльність в частині не вчинення, встановлених законом, виконавчих дій щодо виконання судових рішень у виконавчих провадженнях №40553439 та №53217019 та щодо протиправного зупинення ВП №40553439. Скасувати постанову державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про зупинення виконавчого провадження № 40553439. Зобов`язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом трьох робочих днів з дня набрання законної сили цим рішенням суду продовжити та завершити виконавчі дії, встановлені чинним законодавством у виконавчих провадженнях №40553439 та №53217019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій з виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 53217019.

Зобов`язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України завершити виконавчі дії у виконавчому провадженні №53217019.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 та вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у частині відмови судом першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.09.2011 року по справі № 2а-263/08/0970 винесено постанову, якою позов задоволено частково. Зокрема:

- визнано протиправним і скасовано наказ начальника Управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації №м4-к від 13.02.2002 року про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста відділу обліку та звітності згідно з п.1 ст.30 Закону України „Про державну службу";

- стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 року по 02.01.2011 року за 1676 робочих днів в розмірі 134817,44 гривень з проведенням відрахувань загальнообов`язкових зборів та платежів;

- стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 10000 гривень моральної шкоди;

- визнано ОСОБА_1 такою, що звільнена з посади спеціаліста за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією Управління капітального будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

- зобов`язано Івано-Франківську обласну державну адміністрацію внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про присвоєння їй 13 рангу державного службовця відповідно до наказу №56 від 12.07.1995 року.

- допущено негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 1769,68 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Державним виконавцем відділу ПВР ДВС України по вищевказаному виконавчому документу 05.11.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №40553439.

17 листопада 2016 року Європейський суд з прав людини (п`ята секція), засідаючи комітетом, розглянув заяву № 4148/13, подану Вітою Володимирівною Тихоновою проти України, та 382 інші заяви (згідно переліку у таблиці в додатку позивач за № 355). Суд взяв до уваги Декларації уряду України, згідно змісту яких: «Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума в розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ».

На виконання вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, 28.12.2016 року державним виконавцем відділу ПВР ДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №53217019.

Згідно платіжного доручення за № 435 від 27.01.2017 року на користь позивачки стягнуто 27 836,63 грн., що в еквіваленті становило 1000 євро та згідно рішення ЄСПЛ № 4148/13 було відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також, відповідно до платіжного доручення за № 552 від 05.06.2018 року стягнуто 134 817,44 грн., що згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 року по справі № 2а-263/08/0970 та рішення ЄСПЛ № 4148/13 становило відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 року по 02.01.2011 року за 1676 робочих днів.

30.08.2018 року державним виконавцем відділу ПВР ДВС України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за № 53217019, а 15.11.2018 - постанову про закінчення виконавчого провадження № 40553439.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 300/60/19 постанови про закінчення виконавчих проваджень від 30.08.2018 ВП № 53217019 та від 15.11.2018 ВП № 40553439 скасовано.

24.12.2019 року та 11.02.2020 року державним виконавцем було прийнято постанови про відновлення виконавчих проваджень № 40553439 та № 53217019 відповідно.

Відповідачем копій матеріалів виконавчих проваджень копії даних постанов були направлені позивачу супровідними листами від 24.12.2019 року за №20.1/40553439/8 та за №53217019/20.1/23.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно пункту 12 частини першої статті 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, якщо фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Положеннями ч.1 ст.28 Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, державним виконавцем копії постанов про відновлення виконавчих проваджень № 40553439 та № 53217019 було правомірно відправлено позивачу в порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 року по справі № 2а-263/08/0970 виконано в повному обсязі.

Згідно платіжного доручення за № 552 від 05.06.2018 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто 134 817,44 грн., що становило відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.02.2002 року по 02.01.2011 року за 1676 робочих днів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем жодне право, свобода чи інтерес позивачки закінченням виконавчого провадження за № 40553439 порушено не було.

При цьому суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання позивача на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 300/60/19 оскільки згідно ч.7 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Однак, відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надано доказів повного виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2011 року по справі № 2а-263/08/0970, яке передбачало не тільки стягнення коштів, але і вчинення дій, тому в цій частині позовних вимог, а саме в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій з виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 53217019 підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині ненадання відповіді на звернення позиачки від 07.11.2019 року виходячи з наступного.

Заява ОСОБА_1 від 07.11.2019 року про поновлення виконавчих проваджень за № 40553439 та № 53217019 відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду за №300/60/90 від 27.06.2019 року надійшла до Міністерства юстиції України 12.11.2019 року та зареєстрована за вх №Б-21117 (а.с.70).

З наявної в матеріалах виконавчого провадження копії відповіді від 14.11.2019 року за №20.1/Б-21124/8 заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України видно, що позивачу було надано відповідь на її звернення (а.с.71).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем листом від 10.02.2020 року за №20.1/Б-1052/8 також було надано відповідь і на повторну заяву позивачки від 10.01.2020 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 13.01.2020 року за №Б-1052 (а.с.75-76).

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що не підлягає до задоволення позовна вимога про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження у ВП № 40553439, оскільки судом не встановлено факту винесення державним виконавцем такого рішення в даному виконавчому провадженні, а відмітка "зупинено" не може свідчити про наявність відповідної постанови, яка відсутня у переліку постанов по даному провадженню, що підтверджується дослідженим судом першої інстанції витягом з АСВП станом на 13.03.2020 року.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року у справі №300/83/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року.