Справа № 826/8583/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8583/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Земляної Г.В.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Руденко В.В., представника відповідача Борозни М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначено, дата складання повного тексту: 07.05.2020 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СТЦ Охоронні системи" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (правонаступником якого є Головне управління ДПС у місті Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЦ Охоронні системи» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві від 19.04.2017 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "СТЦ Охоронні системи" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19.04.2017 №.

Крім того, присуджено до стягнення судові витрати в сумі 1765,85 грн на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СТЦ Охоронні Системи» з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головного управління ДПС у місті Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що на момент реєстрації податкових накладних, за правочином укладеним між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Строй.Ка» директор товариства помер.

Апелянт зазначає, що оскільки податкова накладна є єдиною підставою для виникнення у платника права на податковий кредит, у даному випадку має місце його безпідставне завищення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 14.08.2020 року за вх. № 29382, в якому позивачем щодо задоволення вимог заперечно.

Зокрема, представником позивача вказується на безпідставність висновків податкового органу щодо відсутності у позивача права на формування податкового кредиту у зв`язку із смертю директора контрагента, оскільки як на час укладення договору, виконання зобов`язань за таким договором так і на час складання спірних податкових накладних директор товариства з обмеженою відповідальністю «Строй.Ка» був живим.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «СТЦ Охоронні Системи» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з товариство з обмеженою відповідальністю «Строй.Ка» за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року.

За результатом перевірки складено акт №139/26-15-14-04-04/35810038 від 03.04.2017 року (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело, , до заниження податку на додану вартість на загальну суму 94179 гривень за вересень 2016 року.

На підставі висновків акта перевірки 19.04.2017 податковим органом винесено податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 94 179 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 23 544,75 грн. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону, «первинний документ» - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «господарська діяльність» - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини 1 та 2 статті 9 Закону №996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. При цьому, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з наведеними вище нормами Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем (замовник) та його контрагентом ТОВ «Будівельна компанія «СТРОЙ.КА» (виконавець) 08.06.2016 укладено Договір №17 надання послуг. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 вказаного договору, його предметом є вхідний контроль матеріалів та обладнання, які поставляються замовником, перевірка їх працездатності та наявності сертифікатів відповідності.

За наслідком здійснення господарських операцій ТОВ «Будівельна компанія «СТРОЙ.КА» виписано на адресу позивача податкові накладні №125 від 19.09.2016 та №126 від 20.09.2016.

Як слідує з акту перевірки, вказані податкові накладні зареєстровані в ЄРПН 04.10.2016. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Так, починаючи з 01.02.2015, реєстрації в ЄРПН підлягають усі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі, які не надаються покупцю, виписані за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру ПДВ, в одній податковій накладній/ розрахунку (пункт 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді, у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше 15 календарних днів, що настають за датою їх складання.

Відтак, вірними є висновки суду першої інстанції, що вказаними нормами встановлено обов`язок постачальника товарів/послуг щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є обов`язком постачальника товарів чи послуг, в даному конкретному випадку - контрагента позивача ТОВ «БК «СТРОЙ.КА».

Цьому обов`язку платника податків кореспондує обов`язок податкового органу прийняти та зареєструвати надану платником податку - продавцем податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відмовити у прийнятті для реєстрації наданих платником податку податкових накладних контролюючий орган може лише в разі, якщо надіслані податкові накладні або розрахунки сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України. У такому випадку платнику протягом операційного дня надсилається квитанція в електронному вигляді в текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді з зазначенням причин такого не прийняття.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається прийнятою та відповідно зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкових накладних в ЄРПН, як для покупця так і для продавця. Так, у разі відсутності такої реєстрації податкової накладної, вона не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість вказаної у податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Також, суд зазначає, що несвоєчасна реєстрація податкової накладної призводить до застосування до такого платника негативних наслідків у вигляді винесення щодо нього податкового повідомлення - рішення.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, №125 від 19.09.2016 та №126 від 20.09.2016 складено в електронному вигляді та підписано ЄЦП директором ТОВ «Будівельна компанія «СТРОЙ.КА» Узьким А.А. 19.09.2016 року та 20.09.2016 року відповідно.

При цьому, з пояснень представника апелянта, наданих в судовому засіданні вбачається, що у податкового органу відсутні будь-які зауваження до форми та змісту усієї первинної документації наданої позивачем в підтвердження реальності операції.

Також у податкового органу відсутні зауваження до форми та змісту податкових накладних №125 від 19.09.2016 та №126 від 20.09.2016, натомість відсутність у позивача права формування податкового кредиту з урахуванням сум податку на додану вартість встановлених такими податковими накладними є факт реєстрації таких накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що день складання податкової накладної та день реєстрації такої податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не є тотожними поняттями, більш того, законодавцем встановлено 15-ти денний термін, з дня складання податкової накладної, для своєчасної реєстрації такої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Натомість, як свідчать матеріали справи, на день складання податкових накладних №125 від 19.09.2016 та №126 від 20.09.2016 директор ТОВ «Будівельна компанія «СТРОЙ.КА» був живий та міг підписати податкові накладні, як власноручно так і електронним цифровим підписом.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідальність за достовірності фінансової звітності та інформації внесеної на її підставі відповідно до податкових накладних покладається на продавця. Разом з тим, доказів застосування до продавця (контрагента позивача) контролюючим органом заходів впливу внаслідок використання ЕЦП директора, матеріали справи не містять та за час розгляду справи суду не надано. Варто зазначити, що податковим органом не зазначено як використання ЕЦП особи, яка вважається померлою вплинуло на суть господарських правовідносин та фінансової звітності, враховуючи наявність первинної документації на здійснення відповідних господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СТЦ Охоронні системи" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (правонаступником якого є Головне управління ДПС у місті Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя Г.В. Земляна

(Повний текст постанови складено 03.09.2020 р.)