Справа № 806/1751/18
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1751/18 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

01 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представників позивача: Волкодава Д.Е., Боднара М.М.

представника відповідача: Захаренко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пегас-Агро" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2018 №,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 21.03.2018 №.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представники позивача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, ст.82 ПК України посадовими особами контролюючого органу було проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів, зокрема, щодо цільового використання коштів зі спеціального рахунку в результаті проведення фінансових операцій з ТОВ "Ріко-Імпорт", ТОВ "Ріко-Інвест", ПП "Стрибог", ПП "Сімаргл", ТОВ "Дажбог", ПП "Крамина", ТОВ "Вертоград", ТОВ "Маєстат", ТОВ "Змін" , ТОВ "Дрим", ТОВ "Брасе Лтд", ТОВ "Баред", ТОВ "РПТ", ТОВ "Сквоч", ТОВ "Недор", ТОВ "Штоль", ТОВ "Чарпа", ТОВ "Райвел Рітел", ТОВ "Гресс", ТОВ "Кроля Плюс", ТОВ "Райвел-Інвест".

За результати проведення позапланової виїзної документальної перевірки посадовими особами контролюючого органу складено акт перевірки №1/06-30-14-05/36105775 від 23.02.2018 (далі - акт перевірки), який було підписано директором ТОВ "Пегас-Агро" Гапоновим Ю.І.

Відповідно до розділу ІV акту перевірки, відповідачем виявлено суб`єктом господарювання норм податкового законодавства, зокрема, порушення п.209.2 ст.209 ПК України, п.4 "Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11, в результаті чого позивачем використано кошти зі спеціального рахунку, відкритого в установі банку для акумулювання сум податку на додану вартість, які залишаються у розпорядженні сільськогосподарського підприємства, не за цільовим призначенням, на загальну суму 258 370,00 грн без ПДВ, у тому числі вересень 2015 року на суму 200 000,00 грн жовтень 2015 року на суму 58 370,00 грн.

Позивачем було оскаржено акт перевірки в адміністративному порядку шляхом подання до контролюючого органу заперечень до акту документальної позапланової виїзної перевірки вих. №0203/1801 від 02.03.2018.

За результатами розгляду заперечень до акту документальної позапланової виїзної перевірки вих. №0203/1801 від 02.03.2018, відповідач листом вих. №2330/6/06-30-14-05 від 16.03.2018 повідомив позивача, що висновки в акті документальної виїзної перевірки позивача №1/06-30-14-05/36105775 від 23.02.2018 відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі виявлених порушень, зазначених у акті перевірки, відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 258 370 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 322 963 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Положеннями пункту 21.2 статті 21 Податкового кодексу України за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків посадові (службові) особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом. За прийняття неправомірного рішення, яким визначаються податкові (грошові) зобов`язання платнику податків, посадова (службова) особа контролюючого органу, яка прийняла таке рішення, а також безпосередній керівник такої посадової особи несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

В силу статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Пунктом 209.2 статті 209 (в редакції, що діяла момент вчинення спірних порушень) встановлено, що 209.2 Податкового кодексу України позитивна різниця між сумою податкових зобов`язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена:

а) за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 50 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 50 відсотків;

б) за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків;

в) за операціями з продукцією тваринництва підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 20 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 80 відсотків.

Механізм акумулювання сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються сільськогосподарськими підприємствами - суб`єктами спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства і рибальства (далі - сільськогосподарські підприємства) на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг) визначено Порядком акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 (далі - Порядок №11)

Згідно з п.4 Порядку №4 сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2017 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

За змістом п.5 Порядку №11 контроль за дотриманням вимог цього Порядку здійснюють територіальні органи ДФС.

Як встановлено із матеріалів справи, правовою підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення є висновки контролюючого органу про допущення позивачем порушень, що викладені в акті перевірки №1/06-30-14-05/36105775 від 23.02.2018.

Так, відповідач на підтвердження реальності порушень, відповідач посилається на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно посадових (службових) осіб ТОВ "Крамина".

Зокрема, вказує, що згідно протоколів допиту підозрюваного від 08.11.2017, від 02.02.2018 колишній директор ТОВ "Крамина" підтвердив фіктивність операцій із контрагентами. Також посилається на інформацію, викладену у протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_1 від 27.02.2018.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

В силу пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Відповідно до Наказу Міністерства Фінансів України від 20.08.2015 №727, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, доказом щодо порушення платником податків податкового законодавства є акт перевірки, який відтворює факти виявлених порушень з посиланням на первинні або інші документи. В акті перевірки повинно бути чітко, об`єктивно та повною мірою встановлено, якими діями позивача ним порушені норми Податкового кодексу України із зазначенням конкретних, підтверджених належними і допустимими доказами обставин з посиланням на первинний документ бухгалтерського та податкового боргу.

Матеріали провадження досудового слідства у кримінальній справі, розслідування за якою не належить до компетенції органів державної податкової служби, не віднесена до переліку вище перелічених підстав, тому суд критично ставиться до здійснення нарахувань з використанням документів по кримінальному провадженню.

Статтею 62 Основного Закону проголошено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною шостою статті 78 КАС України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Слід наголосити, що матеріали досудового розслідування, зокрема, протоколи допиту підозрюваного, який не набув процесуального статусу обвинуваченого та щодо якого немає обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, не є належними доказами на підтвердження вчинення порушень. Факт наявності доказів у кримінальному провадженні не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій.

При цьому, надані відповідачем матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні не є доказом, що не потребує самостійного доведення в розумінні ч.6 ст.78 КАС України, а тому викладені у них обставини мають бути окремо доведені відповідачем та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Така ж позиція висловлена у правових висновках Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 лютого 2018 року №802/1853/16-а, які, відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Слід зазначити, що доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Такі висновки суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 лютого 2018 року №826/6280/13-а.

Крім того, слід звернути увагу, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові по справі №К/9901/1349/17.

З метою встановлення усіх фактичних обставин справи, що мають істотне значення для розгляду спору по суті, судом першої інстанції в судовому засіданні від 11.06.2018 було допитано в якості свідка ОСОБА_2 .

Так, згідно наданих свідком показів, ОСОБА_2 рахувався на ТОВ "Крамина" директором, однак, фактично працював головним бухгалтером. Всі документи надавалися ОСОБА_3 . Зазначав, що ним складалися первинні документи без підпису, які потім передавалися ОСОБА_1 . Право підпису від імені було надано іншій особі. Відомості щодо здійснення або відсутності господарських операцій ОСОБА_2 не відомі, оскільки останній мав справу виключно із документами, а тому підтвердити або спростувати здійснення господарських операцій свідок не може.

З метою допиту в якості свідка в судове засідання неодноразово викликався ОСОБА_1 .

Відтак, відповідач, посилаючись на обставини, виявлені у кримінальному провадженні в порушення ч.2 ст.77 КАС не надав сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Положеннями статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Питання реальності господарських операцій іншого суб`єкта господарювання із ТОВ "Крамина", зокрема, були предметом розгляду в адміністративній справі №802/83/18-а.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.03.2018 у справі №802/83/18-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.12.2017 форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" №. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СХК "Вінницька промислова група" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 118 803 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот три) грн. 38 копійок.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року - без змін.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року у справі №802/83/18-а набрало законної сили 25 липня 2018 року.

Так, судом у справі №802/83/18-а було встановлено, що для перевірки також були використані матеріали кримінального провадження №0000058, зареєстрованого в ЄРДР 10.02.2017 та надані до перевірки слідчим управлінням ГУ ДФС у Вінницькій області листом від 13.11.2017 за №515/02-32-03.

Суд у справі №802/83/18-а дійшов висновку, що суб`єктом господарювання порушень п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, п.4 "Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11, не допущено. Доводи фіскального органу про фіктивність господарських операцій із контрагентами, зокрема, із ТОВ "Крамина" не були доведені відповідачем та були спростовані сукупністю належних та допустимих доказів. Зокрема, судом у справі №802/83/18-а було допитано в якості свідків посадових осіб (директорів, керівників) контрагентів, які підтвердили реальність господарських операцій, зокрема, щодо ТОВ «Крамина».

Реальність господарської діяльності, зокрема, наявність відповідного штату робітників у ТОВ «Крамина» також підтверджується постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2017 №802/2246/17-а, відповідно до змісту якої у підприємства у зв`язку із провадженням господарської діяльності виникла заборгованість по податку на доходи фізичних осіб та заборгованість по сплаті військового збору.

За змістом ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до абз.11 ст.1 Закону №996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною другою статті 9 Закону №996-XIV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу приписів п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Доводи відповідача в частині часткової фіктивності операцій між позивачем та ТОВ «Крамина» є безпідставними, оскільки відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо нецільового використання позивачем коштів на спец. рахунку при проведенні розрахунків із ТОВ «Крамина» в контексті визнання фіскальним органом реальності операцій та перерахунку позивачем на користь ТОВ «Крамина» коштів з інших рахунків.

Також, слід наголосити, що відповідачем визнано, що первинні документи позивача, які були надані в ході перевірки, відповідають усім необхідним ознакам та оформлені належним чином.

Зважаючи на недоведеність доводів фіскального органу про нереальність господарських операцій позивача із ТОВ «Крамина», посилання на недостовірність наданої позивачем первинної документації із вказаних підстав є неналежною, а тому надана позивачем первинна документація мала бути визнана фіскальним органом та вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку.

Відтак, висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, п.4 "Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 не були підтверджені відповідачем сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 вересня 2020 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.