Справа № 640/18276/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року м. Київ №640/18276/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича
провизнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 24 березня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61627848 в частині накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ощадбанк»;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ощадбанк».

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідачем у виконавчому провадженні №61627848 на виконання вимог виконавчого напису від 03 лютого 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем за №231 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованості, яка виникла за кредитним договором R241.0057987 від 22 грудня 2015 року, укладеним з ПАТ Банк «ТРАСТ», в сумі 41 553,41 грн., постановою від 24 березня 2020 року накладено арешт на кошти на рахунку, який використовується для виплати йому заробітної плати, що суперечить зокрема статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» та підтверджується довідкою №16-43/564 від 30 квітня 2020 року, виданою Львівським обласним управлінням АТ «Ощадбанк».

Про наявність вказаної постанови позивач дізнався в квітні 2020 року коли намагався отримати свою заробітну плату за допомогою платіжної банківської картки АТ «Ощадбанк».

Дізнавшись про причину неможливості зняття з рахунку, на який зараховується заробітна плата, відповідних коштів, отримавши довідку №16-43/564 від 30 квітня 2020 року, видану Львівським обласним управлінням АТ «Ощадбанк», позивач звернувся до відповідача про зняття арешту. Однак відповідні дії відповідачем вчинені не були, що зумовило порушення прав позивача на отримання заробітної плати та, відповідно, звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 19 серпня 2020 року.

В судове засідання 19 серпня 2020 року учасники справи не прибули.

17 серпня 2020 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Від відповідача 18 серпня 2020 року надійшла заява про відкладення розгляду справи. При цьому відповідачем була надана копія матеріалів виконавчого провадження №61627848.

Зважаючи на заяву представника позивача про розгляд справи без участі позивача та представника останнього, а також на те, що відповідачем надані копії матеріалів виконавчого провадження №61627848, суд вважав за можливе здійснити розгляд справи у спрощеному (письмовому) провадженні без виклику учасників справи, надавши при цьому можливість відповідачу подати відзив на адміністративний позов у відповідності до вимог ухвали суду від 12 серпня 2020 року, про що постановлено 19 серпня 2020 року відповідну ухвалу.

Ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року доставлена відповідачу на його електронну адресу 20 серпня 2020 року.

Відповідач у встановлений в ухвалі суду від 12 серпня 2020 року строк та станом на час ухвалення судового рішення відзиву не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем було вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №231) про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором R241.0057987 від 22 грудня 2015 року в сумі 41 553,41 грн.

На підставі заяви стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» за вих. №54/ПВ/20 від 12 березня 2020 року, зареєстрованої приватним виконавцем Клименком Р.В. 23 березня 2020 року за вх. №58, останнім відкрито виконавче провадження ВП №61627848, про що 24 березня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Окрім того 24 березня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, зі змісту якої вбачається, що у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання виконавчого документа встановлені відкриті в установах банку рахунки боржника, а саме: АТ «ОТП БАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», АТ «ПУМБ», «АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», АТ «УКРГАЗБАНК», 14360570, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»; 21133352, Акціонерне товариство «Універсал Банк» та постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що буть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З супровідного листа приватного виконавця від 24 березня 2020 року №37, адресованого зазначеним у постанові про арешт коштів боржника банківським установам вбачається, що, керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» приватний виконавець просив останніх надати інформацію про залишки коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

21 квітня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову №61627848 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В матеріалах справи наявна довідка Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 30 квітня 2020 року №16-43/564, видана на ім`я ОСОБА_1 про те, що у ТВБВ №10013/309 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» МФО 325796 на його ім`я відкрито зарплатний рахунок № НОМЕР_1 .

Також матеріали справи містять звернення позивача до відповідача із заявою від 15 квітня 2020 року, зареєстрованою 17 квітня 2020 року, щодо розблокування банківського рахунку № НОМЕР_1 .

Оскільки станом на час звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами відповіді від відповідача ним не отримано та арешт з рахунку № НОМЕР_1 не знято, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини першої статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, у відповідності зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, як вказав Верховний Суд у постанові від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Зважаючи на положення статей 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при відкритті виконавчого провадження ВП № березня 2020 року, ухвалюючи постанову про арешт коштів боржника від 24 березня 2020 року, діяв у відповідності з цими нормами з метою забезпечення реального виконання виконавчого документа.

Утім, в подальшому після подання позивачем до виконавця заяви від 15 квітня 2020 року, зареєстрованої останнім 17 квітня 2020 року, з проханням розблокування рахунку, що відкритий позивачем у ТВБВ №10013/309 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» МФО 325796 № НОМЕР_1 , - арешт з вказаного рахунку мав бути знятий.

Слід наголосити, що в постанові про арешт коштів боржника ВП №61627848 від 24 березня 2020 року виконавцем було застережено, що накладається арешт на грошові кошти…., «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику».

В матеріалах справи міститься довідка Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 30 квітня 2020 року №16-43/564, видана на ім`я ОСОБА_1 про те, що у ТВБВ №10013/309 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» МФО 325796 на його ім`я відкрито зарплатний рахунок № НОМЕР_1 .

На повідомлення позивача заявою від 15 квітня 2020 року про необхідність зняття арешту з зарплатного рахунку, відповідач мав вчинити дії у відповідності до частин третьої, четвертої статті 59 Закону 1404-VIII.

Однак, як наголошено позивачем, станом на час звернення позивача до суду (03 серпня 2020 року згідно поштового відбитку на конверті) арешт з рахунку № НОМЕР_1 не знятий, що порушує право позивача на отримання заробітної плати.

Верховний Суд у згаданій вище постанові, окрім іншого, зауважив, що приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року N 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого, в тому числі, стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог і, відповідно, про їх задоволення судом.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серія НОМЕР_3 від 11 серпня 2015 року, то він звільнений від сплати судового збору. Щодо понесених інших витрат матеріали справи не містять.

За наведених обставин витрати, які підлягають розподілу судом - відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 24 березня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61627848 в частині накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ощадбанк».

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича вчинити дії щодо зняття арешту з коштів ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ощадбанк».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко