Справа № 460/2398/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2398/20 пров. № А/857/7416/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівне в порядку письмового провадження, повний текст складено 13 травня 2020 року) за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - УЗПВР у Рівненській області, Західне міжрегіональне управління, відповідач) щодо винесення постанови про накладення штрафу ВП №61033231 від 12.03.2020 та скасувати її.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Західне міжрегіональне управління подало апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на правомірність оспорюваної постанови, оскільки рішення суду фактично не виконано у повному обсязі, про що свідчить наявність заборгованості перед стягувачем у розмірі 40366,76 грн. Звернуто увагу на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 по справі №6-рп/2007, в якому зазначено, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Маються покликання на рішення Європейського суду з прав людини «Кечко проти України», «Бакалов проти України» та «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України», в яких йдеться про те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а також про те, що органи державної влади не можуть покликатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Зазначає, що аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 по справі №3-77гс17, Касаційного Господарського Суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах №925/246/17, №925/974/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №12-46гс18.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.3 ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Частиною четвертою статті 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 по справі №460/1624/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Рівненського об`єднаного УПФУ в Рівненській області у поновленні виплати позивачу пенсії з 01.09.2017 та зобов`язано поновити виплату призначеної їй пенсії з цієї дати.

22.01.2020 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Рівненській області Західного міжрегіонального управління було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61033231 з примусового виконання виконавчого листа №460/1624/19, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 16.12.2019.

20.02.2020 державним виконавцем було винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 5100 грн та одночасно зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII).

25.02.2020 ГУ ПФУ листом за №1700-08-9/3715 звернулося до Пенсійного фонду України з проханням виділити кошти в сумі 40366,76 грн для виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 по справі №460/1624/19 за позовом ОСОБА_1

12.03.2020 відповідачем в рамках виконання виконавчого листа №460/1624/19 від 16.12.2019, за невиконання рішення суду, було прийнято постанову про накладення штрафу на юридичну особу ГУ ПФУ.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність порядку та відповідного механізму свідчить про поважність причини невиконання ГУ ПФУ судового рішення по справі №460/1624/19, а тому в межах спірних правовідносин відсутні підстави для накладення штрафу. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом №1404-VIII.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абз.1 ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII).

У відповідності до ч.3 ст.63 цього Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим не лише факт невиконання рішення суду, а й факт відсутності поважних причин, які перешкоджали його виконанню.

Згідно п.1 Положення про ГУ ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 (далі - Положення), ГУ ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами ПФУ. ГУ підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно п.п.2, 4 п.4 Положення, основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством, планування доходів та видатків коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечення виконання бюджету ПФУ.

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджено постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 (далі Порядок №365).

Пунктом 15 Порядку №365 (в редакції до внесення змін постановою №335 від 25.04.2018) було передбачено, що орган, який здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Разом з тим, в редакції постанови №335 від 25.04.2018 пункт 15 Порядку №365 передбачав, що орган, який здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Однак рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі №640/18720/18, що набрало законної сили 12.07.2019 (http://www.reyestr.court.gov. ua/Review/82347154) визнано протиправними та нечинними пп.2 п.1, пп.2 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що виплата недоотриманих соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період повинна здійснюватися відповідно до чинного законодавства в загальному, а не окремому порядку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі Порядок №649). Ним визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно п.п.5, 6, 8, 10 Порядку №649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України : документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в ПФУ комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Комісія приймає рішення про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку або про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Виділення коштів для виплати здійснюється ПФУ в межах наявних бюджетних призначень на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Таким чином, виплати пенсій можуть бути здійснені позивачем виключно за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідного бюджетного асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №757/29541/14-а, від 24.01.2018 по справі №405/3663/13-а та у постанові Верховного Суду України від 24.03.2015 по справі №21-66а15.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість його виконати, проте не вчинив жодних дій, спрямованих на його виконання.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення.

З матеріалів справи видно, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 по справі №460/1624/19 боржником добровільно було поновлено виплату пенсії з 01.09.2017, а борг за період з 01.09.2017 по 31.12.2019 в сумі 40366,76 грн буде виплачений на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Вказана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про добровільне часткове виконання боржником рішення суду, зокрема, в частині поновлення нарахування пенсії.

Також, застосовуючи до боржника заходи відповідальності, державний виконавець в оспорюваній постанові не зазначив обставини, про які повідомив йому боржник, як про такі, що перешкоджають виконанню, і, відповідно, не надав їм жодної оцінки.

Отже, вірними є висновки суду першої інстанції, що оспорювана постанова прийнята без урахування всіх обставин, які мають значення для висновку про наявність підстав вважати, що судове рішення не виконано без поважних причин, така не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, які передбачені ч.2 ст.2 КАС України, оскільки позивачем судове рішення не повністю не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, алгоритм отримання якого врегульовано Порядком №649.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.268, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року по справі №460/2398/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 04.09.2020.