Справа № 420/6534/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6534/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 30 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Адміністративний позов мотивовано наступним.
ОСОБА_1 зазначив, що під час звільнення з Військової частини НОМЕР_1 йому було призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 30 повних календарних років. Однак зазначена одноразова грошова допомога по звільненню була нарахована та виплачена без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка з січня по грудень 2014, з січня по грудень 2016 та з січня по грудень 2016 року входила до складу отримуваного грошового забезпечення, і яку він отримував на момент звільнення з військової служби.

На думку ОСОБА_1 , відмова у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги є протиправною.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№31223/20 від 10.08.2020р.) на позовну заяву (а.с.).

Відзив обґрунтований наступним.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової службі), які у разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога включаються, зокрема: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).

Тому, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року не входить до складу щомісячного грошового забезпечення, яке враховується до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Крім того, Військовою частиною НОМЕР_1 наголошувалося, що ОСОБА_1 , було пропущено строк звернення до адміністративного суду встановлений ст.122 КАС України.

На переконання відповідача, одноразова грошова допомога при звільненні є одним із видів соціального захисту та регулюється ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому, у даних правовідносинах не можуть бути застосовані положення статей 116, 117 КЗпП України.

У відповіді на відзив (вх.№34558/20 від 02.09.2020р.) ОСОБА_1 наголошував, що правильно обґрунтував свій спосіб захисту права на отримання 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення з військової служби, які є складовими місячного грошового забезпечення військовослужбовця та має право на звернення до суду без обмеження будь-яким строком (а.с.29-30).

Станом на 03 вересня 2020 року, інших заяв по суті справи та додаткових доказів від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України №204-ОС від 18.03.2016 року, капітана 1 рангу, командира загону морської охорони ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.4).

Наказом Командира 1 загону морської охорони Південного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України №94-ОС від 01.04.2016 року (із змінами №207-ОС від 06.07.2016 року), ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та, зокрема, наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 30 повних календарних років (а.с.5-6).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 №59 від 16.08.2017 року та архівних відомостей за 2014-2016 роки, ОСОБА_1 протягом 2014-2016 років отримував додаткову грошову винагороду у розмірі 80% (а.с.7-10).

23.06.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Командира Одеського загону морської охорони капітана 1 рангу ОСОБА_2 із запитом на отримання інформації, стосовно видів грошового забезпечення, які були враховані при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) та включення у розмір грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) щомісячної грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року (а.с.11).

Листом Військової частини НОМЕР_1 №11/Д-45 від 08.07.2020 року, ОСОБА_1 , повідомлено, зокрема, що до одноразової грошової допомоги при звільненні були включені оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення, такі як: надбавка за кваліфікацію; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби; премія (а.с.12-13).

Крім того, підтверджено, що при проведенні розрахунку одноразової грошової допомоги щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% місячного грошового забезпечення включена не була.

Також, у листі Військової частини НОМЕР_1 №11/Д-45 від 08.07.2020 року, зазначалося, що ОСОБА_1 , протягом 2014-2016 років, отримував щомісячну додаткову грошову винагороду (допомогу) у розмірі: з травня до серпня 2014 року у розмірі 100%; з вересня 2014 року до січня 2015 року - у розмірі 87% та з лютого 2015 до квітня 2016 року у розмірі 80% (а.с.12-13).

Вважаючи дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст.1 Закону України №2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону України №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 7 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода, була встановлена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889).

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 (у редакції, чинній на час виключення позивача за списків військової частини) Уряд встановив щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України №2011-XII (у редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок виплати грошового забезпечення, у тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 року (у редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини) (далі - Інструкція №425).

Порядок виплати грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби регламентовано розділом IV «Виплата грошового забезпечення» Інструкції №425.

За змістом п.4.10.6 розділу IV Інструкції №425 (у редакції, чинній на час виключення позивача за списків військової частини), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються, зокрема, для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).

Таким чином, суд зазначає, що Інструкція №245 встановлює поняття грошового забезпечення із включенням інших видів грошового забезпечення, ніж визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та на момент звільнення календарна вислуга років позивача складала 30 років 11 днів.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України №2011-XII (у редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини) ОСОБА_1 , набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Однак, як вбачається з відповіді Військової частини НОМЕР_1 №11/Д-45 від 08.07.2020 року додаткова грошова винагорода у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби ОСОБА_1 не включалася.

Розмір одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , при звільнені, було обчислено виходячи з окладу за штатною посадою, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і додаткових видів грошового забезпечення, таких як: надбавка за кваліфікацію; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби та премії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Зокрема, суд зазначає, що частиною четвертою статті 9 Закону України №2011-ХІІ, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінено лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону (у даному випадку Інструкція №245).

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані висновки суду повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах по справі №240/5273/18 від 23.07.2020 року, по справі №820/1784/17 від 14.07.2020 року, по справі №802/955/17-а від 08.08.2019 року.

Крім того, суд зазначає, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду по справі №522/2738/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №522/2738/17 від 6 лютого 2019 року, дійшла висновку, що згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась ОСОБА_1 з січня 2014 року по день звільнення зі служби кожного місяця, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Таким чином, у даному випадку, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Військова частина НОМЕР_1 протиправно не включила до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого розраховано одноразову грошову допомогу при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 80% грошового забезпечення.

Разом з цим, щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у донарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 23.06.2020 року, позивач звернувся до відповідача з запитом на отримання інформації щодо видів грошового забезпечення, які були враховані при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) (а.с.11).

При цьому, суд зазначає, що у вказаному запиті не міститься прохання провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідач, у свою чергу, листом «Про надання відповіді» №11/Д-45 від 08.07.2020 року, надав позивачеві інформацію за запитом від 23.06.2020 року. Будь-якої відмови щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні (вихідної допомоги) з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, вказаний лист відповідача не містить (а.с.12-13).

Таким чином, під час судового розгляду справи, твердження ОСОБА_1 , про вчинення Військовою частиною НОМЕР_1 дій щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди не знаходять свого підтвердження.

ОСОБА_1 , звернувся з інформаційним запитом та отримав на нього відповідь. Рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у донарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідачем не приймалося, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди - задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, наведених норм законодавства та правових висновків Верховного Суду, зважаючи на те, що під час судового розгляду справи суд дійшов висновку про протиправне не включення до складу грошового забезпечення позивача з якого розраховано одноразову грошову допомогу при звільненні щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 30 календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Щодо посилань Військової частини НОМЕР_1 на пропуск ОСОБА_1 встановленого законодавством строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 року у справі щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства у контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Конституційний Суд зазначив, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року (зі змінами), необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст.122 КАС України, оскільки позовна заява містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону №2011-XII та відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці.

Даний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові по справі №825/812/17 від 16.12.2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності не включення до складу грошового забезпечення позивача з якого розраховано одноразову грошову допомогу при звільненні щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% від грошового забезпечення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви, ОСОБА_1 , сплачено судовий збір у розмірі 847,20 гривень, згідно квитанції №0.0.1 від 20 липня 2020 року, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови у донарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 30 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби задовольнити частково.

Дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди - визнати протиправними.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 30 календарних років служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 80% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у розмірі 847, 20 (вісімсот сорок сім гривень двадцять копійок) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Балан

.