Справа № 200/1189/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року справа №200/1189/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г. Сіваченка І.В. секретар судового засідання Кобець О.А., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Тіщенко В.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року (повний текст складено 14 квітня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/1189/20-а (суддя І інстанції - Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, в якому позивачка просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року № І/41-46, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства; - зобов`язати Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :04:000:0003) загальною площею 1,700 га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позову зазначила, що маючи намір отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Зазначає, що нею було розроблено відповідну документацію та після проходження процедури згідно ст. 118 Земельного кодексу України і погодження проекту землеустрою, земельну ділянку було зареєстровано у державному земельному кадастрі, про що мається відповідний витяг. Після виконання попередніх етапів відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України позивачка звернулась до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою, але отримала невмотивовану відмову. В подальшому земельну ділянку було передано у власність Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

Спочатку ГУ Держгеокадастру у Донецькій області так потім і Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області, їй було незаконно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. При цьому зазначає, що їй вже дев`ятий раз рішенням Іллінівської сільради відмовлено у реалізації права на отримання земельної ділянки у власність а тому посилаючись на приписи Земельного кодексу України вважає протиправним і просить скасувати рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року № І/41-46. Повноваження державних органів не є дискреційними, коли наявний лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначних законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії. З урахування зазначеного просить задовольнити позовні вимог у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 200/1189/20-а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09 грудня 2019 року про відхилення проекту рішення "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність" у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів. Зобов`язано Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області на черговому пленарному засіданні сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року про затвердження їй проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність, з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення яким визнати протиправним та скасувати рішення сорок першої Чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 Року N0 1/41-46 де громадянці ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язати Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер:б4:000:0003) загальною площею 1,7000га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської (Новополтавської) сільської ради, Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів)^ для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку з неповнотою проведеного судового розгляду, а також що при винесені вказаного рішення суддя порушив право позивачки на справедливий судовий захист. Також зазначила, що рада отримала заяву та погоджений проект землеустрою та опрацювала всі матеріали у своїх відповідних відділах та погодилася в тому що за законом має затвердити погоджений проект землеустрою позивачки та цього не оспорює, а не затверджує лише тому що не забезпечує належним чином цієї процедури її відповідними особами. Розгляд радою вже розглянутої нею заяви не надає гарантії на отримання передбаченого законом результату так як це не забезпечує виконання радою належної внутрішньої процедури для отримання результату що зобов`язана здійснити за законом, тому є необхідність саме зобов`язати раду прийняти рішення затвердити погоджений проект землеустрою та надати у власність позивача відповідну земельну ділянку, є необхідність зобов`язати раду виконати саме ту дію яку вона повинна виконати за законом, так як без відповідних дій відповідача відновлення права позивачки та реалізація цього права позивачкою неможливі без прийняття рішення радою про затвердження погодженого проекту землеустрою тобто рішення суду без забезпечення зобов`язання необхідних дій відповідача не гарантує ефективного захисту прав позивачки.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що що 02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області ( т. а.с. 16).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. (т. 1 а.с. 17).

Проект землеустрою було розроблено та погоджено, у тому числі, експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, відповідно до висновку від 11 квітня 2018 року № 3435/82-18 (т. 1 а.с. 21).

14 травня 2018 року проект землеустрою було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру, і здійснено державну реєстрацію земельною ділянки із присвоєнням кадастрового номеру :04:000:0003 (т. 1 а.с. 54).

Судом також встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, проте рішеннями Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області проект рішення "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність" відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів. (т. 1 а.с. 104-155).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 09.01.2019 року № В-718/0-8/6-19, на клопотання Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області від 21.12.2018 № 1295/02-13, відповідно до рішення Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області від 21.12.2018 № 1/32-23, наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 22.12.2018 № 4227-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" Іллінівській сільській об`єднаній територіальній громаді передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів у комунальну власність, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0003 (т. 1 а.с. 186-187).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0003 має комунальну форму власності.

14 листопада 2019 року позивачка звернулася до Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області з черговою завою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (т. 1 а.с. 135)

Рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09 грудня 2019 року проект рішення "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність" відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів (т. 1 а.с. 104)

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У частинах першій та третій статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами шість - сім статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, відповідно до наведених норм Земельного кодексу України, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 березня 2019 року по справі №1640/2594/18, від 31 січня 2019 року по справі №815/2488/17, від 30 серпня 2018 року по справі № 817/586/17, від 18 жовтня 2018 року по справі №818/1976/17.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Судом встановлено судом та підтверджується матеріалами справи проект землеустрою було розроблено та погоджено, у тому числі, експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, відповідно до висновку від 11 квітня 2018 року № 3435/82-18 (т. 1 а.с. 21). 14 травня 2018 року проект землеустрою було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру, і здійснено державну реєстрацію земельною ділянки із присвоєнням кадастрового номеру :04:000:0003 (т. 1 а.с. 54)

14 листопада 2019 року позивачка звернулася до Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області з черговою завою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (т. 1 а.с. 135)

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10). Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (надалі - Кодекс №2768-ІІІ) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.

Рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09 грудня 2019 року проект рішення "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність" відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів (т. 1 а.с. 104).

Відповідно до копії протоколу чергової 41 сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року, наявної в матеріалах справи, за проект рішення про затвердження проекту землеустрою позивачці, голосували: "за" - 9 депутатів, "утрималися" - 9 депутатів, "проти" - 0. (т. 1 а.с. 116).

При цьому, всупереч положенням Земельного кодексу України, відповідач у рішенні від 09 грудня 2019 року не обґрунтував яким вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів не відповідає виготовлений за заявою позивачки проект землеустрою. Натомість, без посилання на будь-які норми, визначені Земельним кодексом України для розгляду таких звернень, взагалі не розглядає його по суті та не приймає відповідного рішення.

У контексті захисту прав особи через призму "правомірних або законних очікувань" варто зазначити, що право власності може тлумачитися у контексті "виправданих очікувань" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Судовому захисту належить не лише порушене право, а й порушений законний інтерес, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності, іншим загальноправовим засадам. Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України. Поняття "охоронюваний законом інтерес", означає правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Позивач у контексті цінності верховенства права мав сподівання на задоволення правомірних очікувань в отриманні мотивованої відповіді на заяву щодо затвердження проекту землеустрою та/або дотримання процедури розгляду звернення з метою досягнення власного інтересу/задоволення потреб.

ЄСПЛ у рішенні Pine Valley Developments Ltd and Others проти Ірландії від 23.10.1991, № 12742/87 зазначив, що ст.1 Першого Протоколу до ЄКПЛ може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому. ЄСПЛ зазначив, що перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до ЄКПЛ у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (Рішення у справі Iatridis проти Греції від 25.03.1999, №31107/95. Вимога щодо законності у розумінні ЄКПЛ вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі Hentrich проти Франції" від 22.09.1994, № 13616/88 (п.42) та Рішення у справі Kushoglu проти Болгарії" від 10.05.2007 № 48191/99 (пп.49-62).

Європейською хартією місцевого самоврядування передбачено: місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування у межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення. Органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поважання принципів місцевого самоврядування, які утілені в конституції чи національному законодавстві.

Конституцією України передбачено: усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст.40); органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст.144).

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб (ст.4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Ризик свавільності є особливо очевидним в умовах, коли повноваження публічних службовців здійснюються без обґрунтування та зазначення мотивів прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Судом встановлено, що розгляд заяв позивачки про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області здійснювався неодноразово і щоразу проект був відхилений у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів; у оскаржуваному рішенні не зазначено причини відмови.

Колегія суддів зазначає, що рішення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, позивачкою до суду не оскаржувались.

Повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України. Суд виходить з того, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Тому зазначені повноваження не є дискреційними, і позбавляють Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області права діяти в даному випадку на власний розсуд, без мотивованого обґрунтування прийнятого рішення, або допускати бездіяльність, яка виражається в ухиленні від прийняття мотивованого рішення в контексті приписів ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Судом за результатом дослідження обставин і оцінки доказів адміністративної справи, аналізу норм законодавства, враховуючи доводи сторін, а також те, що відповідач (орган владних повноважень) не довів правомірність прийняття оскаржуваного рішення з огляду на його неумотивованість, позаяк діяв не у спосіб, що визначений ч.14 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ та не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без надання доказів того, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає встановленим вимогам нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про те, що позов в частині визнання протиправним та скасування рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року № І/41-46 підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :04:000:0003) загальною площею 1,700 га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суті яким на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач фактично не розглядав заяву позивачки про затвердження проекту землеустрою, не надавав оцінку наданим позивачкою пакету відповідних документів, не зазначив правові підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою, обмежившись формальним відхиленням в зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів та не приймав відповідного рішення про затвердження або відмову в затвердженні проекту за результатом розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що в даному випадку, з урахуванням встановлених обставин, належним способом захисту права позивача у спірних відносинах є зобов`язання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на черговому пленарному засіданні сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 жовтня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність, з урахуванням висновків суду.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 червня 2019 року по справі 808/4158/17 та постанові від 08 серпня 2019 року по справі 808/3080/17.

Колегія суддів вважає помилковим посилання позивача у апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року справа №0940/2394/18, як на підтвердження обґрунтування свої вимог, з огляду на те, що Верховний Суд у зазначених справах викладав правовий висновок щодо застосування норм права за іншими фактичними обставинами, суб`єктним складом та правовим регулюванням правовідносин ніж у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 200/1189/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 200/1189/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В.Сіваченко