Справа № 344/5809/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 344/5809/20 пров. № А/857/9155/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Заверухи О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Кухар Н.А.) в адміністративній справі № 344/5809/20 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Ляхович Василини Василівни, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови Інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області капрала поліції Ляхович В.В. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25 квітня 2020 року серії ЕАК № 2439974, якою на нього накладено штраф в розмірі 425,00 грн. Також просив провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) відносно нього закрити.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі також - страхового поліса). Зазначає, що рухався транспортним засобом та був зупинений інспектором патрульної поліції, який повідомив, що ним порушено Правила дорожнього руху (далі - ПДР) - включення повороту з метою виїзду на кільце, проте рух здійснив в іншому напрямку. Коли позивач пояснив, що не порушував правила дорожнього руху, відповідач наклав на нього стягнення за порушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП України, через відсутність страхового поліса. Вважає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною, винесеною з порушеннями прав позивача та чинного законодавства України, оскільки вимоги інспектора про пред`явлення документів, передбачених п.2.1 ПДР, є неправомірними, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що висновок суду першої інстанції про законність та обґрунтованість винесеної інспектором поліції постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності є передчасним і необґрунтованим, а ухвалене рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Суть доводів апеляційної скарги зводиться до того, що право для витребування страхового полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох випадків, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не мали місце в цих правовідносинах. Такі обставини вказують на відсутність підстав для застосування до позивача санкції, передбаченої статтею 126 КУпАП. Також покликається на порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказує, що представник відповідача належним чином не підтвердив право на представлення інтересів.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, що у відповідності до частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

В силу вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області капрал поліції Ляхович В.В. винесла 25 квітня 2020 року постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2439974, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 25.04.2020 о 11 год. 17 хв. керував транспортним засобом марки «Mitsubisi Outlander», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, 162, без діючого поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив приписи підпункту 2.1. «г» ПДР.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що позивач не заперечив, що в місці, у дату та час, вказані в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом, не маючи при собі чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому вважав, що доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови встановлення події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпунктів "а", "б", "ґ" пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:

- посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

- чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з підпунктом "а" пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не заперечує факт непред`явлення чинного страхового поліса для перевірки на вимогу працівника поліції та матеріали справи вказують на те, що 25 квітня 2020 року у позивача під час зупинки патрульною поліцією був відсутній чинний страховий поліс.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що 25 квітня 2020 року близько 11 год. 15 хв. рухався на транспортному засобі марки «Mitsubisi Outlander», номерний знак НОМЕР_1 і по вул. Коновальця, 162 в м. Івано-Франківську був зупинений інспектором патрульної поліції.

Після зупинки автомобіля до нього підійшов інспектор поліції та повідомив, що ним порушено ПДР, оскільки він включив поворот з метою виїзду на кільце по вул. С.Бандери-Коновальця (біля гіпермаркету «ВелМарт»), а поїхав в іншому напрямку - прямо. При цьому він пояснив інспектору, що не включав поворот з метою виїзду на кільце, оскільки рухався на протилежній (другорядній) від кільця смузі. Також пояснив, що сигнал повороту ліворуч ним було увімкнено з метою об`їзду автомобіля, який здійснював поворот праворуч та через певні перешкоди здійснив зупинку. Стверджує, що в інспекторів поліції не було правових підстав для зупинки транспортного засобу, яким він керував, внаслідок чого не було підстав для пред`явлення вимоги про надання страхового полісу.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 на вимогу інспекторів патрульної поліції пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, яким керував, та страховий поліс (який на час перевірки був недійсним), що вказує на погодження позивача з правомірністю його зупинки та законністю вимоги щодо пред`явлення вказаних документів.

Водночас ОСОБА_1 на вимогу поліцейських не пред`явив чинний страховий поліс.

Суд також враховує, що відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 р. № 1961-IV посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Отже, відсутність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції та його наявності.

Таким чином, покликання позивача на відсутність у нього обов`язку у спірних правовідносинах щодо пред`явлення страхового полісу спростовуються наведеними вище нормами права та встановленими фактичними обставинами справи.

Суд не встановив порушень при винесенні інспектором патрульної поліції постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без діючого страхового полісу, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою, та скасуванню не підлягає.

Доводи скаржника про недотримання судом першої інстанції норм процесуального права не дають підстав за правилами абзацу другого частини другої статті 317 КАС України для прийняття рішення про скасування чи зміну рішення суду першої інстанції, оскільки такі не призвели до неправильного вирішення справи.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року в адміністративній справі № 344/5809/20 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. Б. Заверуха
Постанова складена у повному обсязі 03 вересня 2020 року.