Справа № 580/850/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/850/20 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року

у справі № 580/850/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області

про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, прийняв рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області), в якому просив суд: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 року № -2325, податкову вимогу від 02.12.2019 року № 171874-55 та рішення від 05.12.2019 року № 1026/23-00-55-10-018 про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що протягом 2019 року у користуванні позивача не перебувало земельної ділянки, за використання якої позивач мав би сплачувати орендну плату. До 2019 року такий платіж сплачувався, позаяк у той період у користуванні позивача, відповідно до договору оренди землі від 25.12.2014 перебувала земельна ділянка, загальною площею 0,3632 га, кадастровий номер :02:004:0877, що розташована в АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка була надана позивачу під обслуговування торгово-готельно адміністративного комплексу, що у той період належав позивачу на праві власності. Станом на 10.10.2018 право власності на 100% зазначеного об`єкту нерухомого майна було позивачем передано іншим фізичним особам, про що було укладено відповідні нотаріально посвідчені договори дарування та купівлі-продажу. З метою забезпечення можливості новим власникам вказаної вище будівлі оформити право користування відповідною земельною ділянкою, 18.12.2018 ОСОБА_1 оформлено нотаріально засвідчену заяву про згоду на вилучення з його користування земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0877. Листом від 21.02.2019 та повідомленням-вимогою від 22.04.2019 позивач повідомляв Червонослобідську сільську раду про припинення землекористування внаслідок продажу нерухомого майна. Позивач вважає, що оскільки з листопада 2018 року ОСОБА_1 не є землекористувачем зазначеної земельної ділянки, то визначення йому податкового зобов`язання за 2019 рік у сумі 67152,67 грн згідно ППР від 11.07.2019 № 116432- 5513-2325, прийняття податкової вимоги від 02.12.2019 № 171874-55 та прийняття рішення від 05.12.2019 № 1026/23-00-55-10-018 про опис майна у податкову заставу, є протиправним. На думку позивача податковий період, за який прийняті оскаржувані рішення (2019 рік) підтверджується рішенням про результати розгляду скарги від 13.02.2020 та корінцем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.07.2019 року № -2325 про нарахування орендної плати за податковий період - 2019 рік у сумі 67254,47 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу від 02.12.2019 року № 171874-55 у сумі 67254,47 грн.

Визнати протиправним та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу від 05.12.2019 року № 1026/23-00-55-10-018.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до вимог пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Згідно пункту 288.2 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Позаяк відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 25.12.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,3632 га, кадастровий номер :02:004:0877, то орендарем земельної ділянки є ОСОБА_1 , тому на нього покладено обов`язок сплати орендної плати відповідно до договору. Факт використання земельної ділянки іншими фізичними особами не змінює статусу позивача як орендаря та не звільняє від обов`язку сплачувати орендну плату.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Позивач не надав до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до договору оренди землі від 25.12.2014 Червонослобідська сільська рада (орендодавець) надає, а ОСОБА_1 (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,3632 Га, кадастровий номер :02:004:0877, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Згідно пункту 3 зазначеного договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: торгово-готельно-адміністративний комплекс з прибудовами. Згідно пункту 5 - договір укладено на 49 років. У пункті 34 зазначеного договору вказано, що договір також припиняється у інших випадках, встановлених законодавством (стор. 21-23 том І).

Згідно розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 18.05.2016 № 245 «Про перейменування об`єктів топоніміки Черкаської області» у с. Червона Слобода вулицю «Жовтнева» перейменовано у «Чигиринський шлях» (http://search.ligazakon. ua/l_doc2.nsf/link1/HK160049.html).

Контролюючим органом 11.07.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення №-2325 про нарахування орендної плати за податковий період - 2019 рік у сумі 67254,47 грн (стор. 41, 131 том І).

Згідно інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 станом на 26.10.2019 року позивачу нараховано орендну плату за землю з фізичних осіб у сумі 67254,47 грн (стор. 117 том І).

Контролюючим органом 02.12.2019 року прийнято податкову вимогу № 171874-55 на суму 67152,67 грн, згідно якої майно позивача передано у податкову заставу у зв`язку із наявністю податкового боргу з орендної плати за землю з фізичних осіб у сумі 67152,67 грн (стор. 4 том І).

Також, рішенням про опис майна у податкову заставу від 05.12.2019 року № 1026/23-00-55-10-018 вирішено здійснити опис майна позивача у податкову заставу (стор. 5 том І).

Не погоджуючись з податковою вимогою та рішення про опис майна у податкову заставу позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України (надалі - ДПС України), за результатом якої ДПС України прийнято рішення від 13.02.2020 року №692/В/99-00-10-05-09, яким залишено без змін податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. (стор. 31 - 33 том І).

Позивач, вважаючи, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога прийняті з порушенням вимог законодавства, а отже підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції на липень 2019 року) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності

За змістом підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК України).

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК України.

За частиною третьою статті 7 Закону №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена неодноразово Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року по справі №825/308/17, від 19 червня 2018 року по справі №822/2696/17, від 17 грудня 2019 року по справі № 804/4739/16, від 27 січня 2020 року по справі №804/886/18, від 27 лютого 2020 року по справі №804/4665/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Таким чином до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Судом першої інстанцій встановлено та не спростовано відповідачем, що відповідно до нотаріально-посвідченого договору дарування частки у майні від 10.10.2018 ОСОБА_1 подарував 23/100 часток в праві власності на торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (стор. 6-7 том І).

Згідно нотаріально-посвідченого договору дарування частки у майні від 21.09.2018 року ОСОБА_1 подарував 9/100 часток на торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 (стор. 9-11 том І).

Відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 03.10.2017 року ОСОБА_1 продав на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 37/100 часток на торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , (а.с.12-13).

Згідно нотаріально-посвідченого договору дарування частки у майні від 30.08.2018 ОСОБА_1 подарував 23/100 частки на торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 (стор. 14-16 том І).

Відповідно до нотаріально-посвідченого договору дарування частки у майні від 26.10.2018 ОСОБА_1 подарував 29/100 на торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_9 (стор. 17-19 том І).

Згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу частки у майні від 11.07.2018 року ОСОБА_1 продав 4/25 частки на торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на користь ПП «Праймтор» (стор. 50-51 том І).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відсутні відомості про речові права власності чи інші речові права на зазначений об`єкт зареєстровані за позивачем (стор. 52-55 том І).

Так, згідно заяви, посвідченої нотаріально, поданої до Червонослобідської сільської ради 18.12.2018 повідомлено, що ОСОБА_1 дає згоду на вилучення з його користування земельної ділянки площею 0,3632 га кадастровий номер :02:004:0877 за адресою АДРЕСА_1 (стор. 20 том І).

З аналізу матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що позивачем у 2017-2018 роках відчужено нерухоме майно (нежитлову будівлю), що розташовано на орендованій земельній ділянці, що підтверджується вищезазначеними договорами купівлі-продажу та дарування (23/100 + 9/100 + 23/100 + 29/100 + 4/25 = 1).

Отже, з моменту відчуження права власності ОСОБА_1 на будівлю, що розташована на орендованій позивачем земельній ділянці, для позивача така оренда землі вважається припиненою, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку щодо плати за землю з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третіми особами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у позивача були відсутні правові підстави для сплати податкового зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішення, а також, суд першої інстанції правомірно скасував вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу, як похідні від оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву та змісту акту перевірки, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, зазначених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк