Справа № 600/1059/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1059/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, якими відмовлено в проведенні розрахунку пенсії за віком йому, ОСОБА_1 , із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме за 2017-2019 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести розрахунок призначеної йому, ОСОБА_1 , пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2017, 2018, 2019 роки, здійснивши виплату недорахованих сум пенсій із врахуванням проведених виплат, починаючи з 19 травня 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що у 2007 році позивачу була призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII, після чого він пропрацював ще дванадцять з половиною років, сплачуючи при цьому страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування. У травні 2020 року після досягнення 60 років позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до неї власноручно написану заяву, в якій він просив при розрахунку пенсії застосувати середню заробітну плату в Україні, з якої сплачено страхові внески за останні три роки (2017, 2018 та 2019 роки). Однак Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області незаконно відмовило позивачу при розрахунку розміру пенсії застосовувати показники середньої заробітної плати за 2017-2019 роки, а безпідставно провело обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в розмірі 3764,40 грн, оскільки позивач у 2020 році переведений з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. При цьому позивач в обґрунтування позову посилається на правову позицію Верховного Суду в аналогічних відносинах.

Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

У поданому до суду відзиві відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що заява позивача про призначення пенсії за віком слугувала переведенню його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. У зв`язку з цим відповідачем були враховані вимоги частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Інших умов для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за пенсією, при переведенні з одного виду пенсії на інший законодавством не передбачено. Посилаючись на положення статей 27, 28, 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, відповідач зазначив, що пенсію позивача обчислено відповідно до норм чинного законодавства. З урахуванням наведеного вказано про відсутність правових підстав для проведення позивачу перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2017, 2018, 2019 роки. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, зміст та суть якої аналогічні позовній заяві.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відтак, справа розглядається в межах строку, встановленого частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та з урахуванням наданих сторонами заяв по суті справи.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з травня 1980 року по листопад 1980 року працював завідувачем та вчителем початкових класів Зеленогайської початкової школи Великоолександрівського району Херсонської області.

У період з 13 грудня 1982 року по 15 серпня 1994 року працював учителем Комарівської восьмирічної школи №2 Сторожинецького району Чернівецької області.

27 липня 1994 року ОСОБА_1 обраний головою виконкому Зруб-Комарівської сільської ради народних депутатів. 16 квітня 1998 року обраний Зруб-Комарівським сільським головою відповідно до статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». В подальшому також обирався на вказану посаду, про що свідчать записи з трудової книжки від 16 квітня 2002 року, від 07 квітня 2006 року.

Згідно протоколу 1242 від 07 грудня 2007 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти, починаючи з 27 листопада 2007 року з урахуванням загального стажу 27 років 1 місяць 23 дні.

11 листопада 2010 року ОСОБА_1 був обраний Зруб-Комарівським сільським головою відповідно до статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а з 29 грудня 2016 року на нього покладено виконання обов`язків старости у с. Зруб-Комарівському до проведення перших виборів старости та обрання на перших виборах старости.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із досягненням 60-річного віку 19 травня 2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення йому пенсії за віком.

Разом з указаною заявою подано заяву від 19 травня 2020 року, в якій ОСОБА_1 просив при обчисленні пенсії врахувати середню заробітну плату за 2017-2019 роки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 03 липня 2020 року №1211-1094/С-02/8-2400/20 повідомимо позивача, зокрема, про те, що згідно з частиною другою статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон), в редакції, чинній на час призначення пенсії позивача, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії застосовувалася середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (у випадку позивача було застосовано показник за 2006 рік). Вказано, що згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється, зокрема, із застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Наголошено на тому, що чинним законодавством, а саме абзацом 3 частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено застосування показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за пенсією, лише в одному випадку, а саме: якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії. Інших умов для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за пенсією, при переведенні з одного виду пенсії на інший законодавством на даний час не передбачено.

Стосовно розрахунку розміру пенсійного забезпечення зазначено, що розмір пенсії за віком визначається відповідно до статей 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і залежить від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати особи, врахованої для її розрахунку. За матеріалами пенсійної справи пенсію позивача обчислено із страхового стажу 43 роки 4 місяці, або 520 місяців (врахованого по 31 березня 2020 року) та заробітної плати за періоди з 01 липня 2000 року по 31 березня 2020 року, індивідуальний коефіцієнт якої становить 2,36871. Відповідно до частини першої статті 28 з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для чоловіків, які вийшли на пенсію після 01 жовтня 2011 року та яким після цієї дати не здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу, набутого після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за наявності 35 років страхового стажу. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років розмір пенсії збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, визначеного нарівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. При цьому, згідно з частиною третьою статті 42 Закону з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не перераховується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 Закону для пенсіонерів, які працюють або провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У зв`язку з цим, при обчисленні пенсій працюючих осіб використовується прожитковий мінімум, встановлений на грудень 2015 року (1074,00 грн) або на дату до дня останнього працевлаштування пенсіонера. Водночас, керуючись Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 та постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної, підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», для забезпечення і індексації пенсійної виплати розмір Вашої пенсії за віком обчислено із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17 та 1,11. Так, відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону з 1 жовтня 2017 року раніше призначені пенсії перераховано із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (тобто 3764,40 грн) із і застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Отже, при проведенні індексації пенсій у 2020 році застосовано збільшений показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, за 2014-2016 роки (3764,40 грн х 1,17 х 1,11 = 4888,83 грн). В результаті чого середньомісячний розмір заробітної плати для обчислення пенсії позивача склав 11580,22 грн (4888,83 грн х 2,36871). Таким чином, місячний розмір пенсії позивача з 19 травня 2020 року склав 5103,98 грн, із яких: 5018,06 грн. - основний розмір пенсії за статтею 27 Закону (11580,22 грн. х 0,43333, де 0,43333 - індивідуальний коефіцієнт страхового стажу, визначений за формулою: 520 місяців: 12 місяців : 100 % х 1 %, в тому числі 1% - величина оцінки одного року страхового стажу); 85,92 грн. - доплата за 8 років стажу понад 35 років, встановлена згідно частиною першої статті 28 Закону з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень та частини третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 8% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого на грудень 2015 року, який застосовується для працюючих пенсіонерів (1074,00 грн х 8%). Отже, пенсію обчислено відповідно до норм чинного законодавства.

Додатково проінформовано, що в разі звільнення пенсіонера, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на дату звільнення з роботи. Такий перерахунок здійснюється на підставі заяви пенсіонера з наданням документів, підтверджуючих факт припинення трудової діяльності.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (частина перша статті 10 Закону №1058-IV).

Частиною першої статті 27 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком) встановлено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком) заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь. Сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою: Зв = З + Зд, де: Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу). У разі якщо сума страхових внесків, сплачена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), для обчислення пенсії враховується розмір мінімальної заробітної плати; Зд - сума заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, і яка визначається за формулою: Д - сума доплати, здійснена відповідно до частини третьої статті 24 цього Закону, або додаткових сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу).

У разі відсутності на момент призначення пенсії даних про щомісячну середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за попередні місяці для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується щомісячна середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за наявний попередній місяць з наступним перерахунком коефіцієнта заробітної плати (доходу) після отримання даних про щомісячну середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за місяць (місяці), що передує зверненню за призначенням пенсії.

При обчисленні коефіцієнта заробітної плати (доходу) за періоди сплати страхових внесків за застрахованих осіб, зазначених у пунктах 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та за періоди, які включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, враховується мінімальний розмір заробітної плати.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини третьої статті 45 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-IV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що з 27 листопада 2007 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Поряд з цим, набувши право на призначення пенсії за віком на підставі частини першої статті 26 Закону №1058-IV, позивач звернувся із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 19 травня 2020 року після досягнення 60-річного віку.

Суд зауважує, що позивач просив призначити йому інший вид пенсії за іншим законом уперше, а не перевести його з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

За таких обставин суд приходить до висновку, що пенсія, яку позивач просив призначити йому відповідно до Закону №1058-IV є новою пенсією, а не одним з видом пенсій по солідарній системі. Тому при її призначенні розрахунок суми пенсії потрібно проводити за правилами статті 40 Закону №1058-IV, які застосовуються до розрахунку суми пенсії, яка призначається вперше, а саме: відповідно до пункту 2 статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14, Верховим Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі №381/1405/17, від 22 серпня 2018 року у справі №361/3875/16-а, від 03 жовтня 2018 року у справі №428/450/17, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.

Отже, у спірних правовідносинах мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV, як помилково вважає відповідач.

Зазначені висновки суду також узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а, відповідно до змісту яких у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Варто зазначити і те, що переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до статті 45 Закону №1058-IV можливо лише тоді, коли особі відповідно до цього Закону був призначений один з видів пенсії, визначених частиною першою статті 10 вказаного Закону (пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника).

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що замість призначення та нарахування позивачу пенсії за віком відповідач протиправно здійснив її перерахунок, застосовуючи при цьому для її обчислення середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (за вислугу років), а саме показник за 2006 рік.

Водночас, при обчисленні позивачу пенсії за віком відповідач мав застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2017, 2018 та 2019 роки у відповідності до частини другої статті 40 Закону №1058-IV.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні розрахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме за 2017-2019 роки та, відповідно, про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести такий розрахунок із здійсненням виплати недорахованих сум пенсій із врахуванням проведених виплат, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії за віком - 19 травня 2020 року.

Отже, позов підлягає задоволенню повністю.

Перевіряючи оскаржувані позивачем дії суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі закону, яким врегульовано спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення в цих правовідносинах.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд оцінює критично, оскільки такі ґрунтуються на неправильному застосуванні пенсійним органом норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, та суперечать правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в аналогічних відносинах.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №1-76К від 24 липня 2020 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, якими відмовлено в проведенні розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме за 2017-2019 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести розрахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме: за 2017, 2018, 2019 роки, здійснивши виплату недорахованих сум пенсій із врахуванням проведених виплат, починаючи з 19 травня 2020 року.

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2020 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місто Чернівці, площа Центральна, будинок 3, ).

Суддя О.П. Лелюк