Справа № 580/3585/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року справа № 580/3585/20

16 годин 45 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В. за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу № 580/3585/20

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник позивача - не прибув]

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (пров. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу у ВП № 62697583, прийняв рішення.

02.09.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), просить:

- визнати дії державною виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо прийняття постанови про накладення штрафу від 17.08.2020 у виконавчому провадженні № 62697583 у сумі 5100,00 грн неправомірними;

- скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління 'забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 17.08.2020 у виконавчому провадженні № 62697583 у сумі 5100,00 грн.

Ухвалою від 02.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 03.09.2020.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області отримало 19.08.2020 постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 17.08.2020 ВП №62697583 про накладення штрафу у сумі 5100 грн. Позивач вважає, що постанову прийнято з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», позаяк листом від 11.08.2020 №1073/08-16 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило державного виконавця про виконання рішення суду у добровільному порядку та у межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду. Зазначеним листом також повідомлено, що виконання рішення здійснювалось у Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 (далі - Порядок № 649). Правових підстав не виконувати постанову №649 у органів Фонду немає. Державним виконавцем може бути прийнято постанову про накладення штрафу виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Поважними у розумінні наведених норм Закону можуть вважатися об`єктивні причини, що унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його власного волевиявлення. Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю фінансування неможливо стверджувати про невиконання рішення суду боржником у частині фактичної виплати перерахованої пенсії без поважних причин, що було би правовою підставою для застосування штрафу, передбаченого статтею 75 Закону № 1404. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про постанову Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15, від 20.10.2015 у справі № 21-2630а15, від 02.02.2016 у справі № 21-5118а15. Представник позивача у судове засідання не прибув, 03.09.2020 звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи (а.с.68).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, 03.09.2020 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та надав копії матеріалів виконавчого провадження № 62697583 (а.с.331-67).

Враховуючи скорочені строки розгляду справи (10 днів), неявку всіх осіб, які беруть участь у справі та надання відповідачем матеріалів виконавчого провадження № 62697583, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи 03.09.2020 № 580/3585/20 у письмовому провадженні.

Згідно частини 4 статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404 примусовому виконанню належать рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі № 580/3631/19 адміністративний позов задоволено повністю: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2018 із розрахунку значення розміру пенсії 90 % суми грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Рішення набрало законної сили за наслідками апеляційного розгляду 12.03.2020 (ЄДРСР 87551004).

Постановою від 31.07.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 62697583 з виконання виконавчого листа від 18.06.2020 у справі № 580/3631/19, боржника повідомлено про необхідність протягом 10 робочих днів виконати рішення суду (а.с.15).

Постановою від 17.08.2020 у ВП № 62697583 до боржника застосовано штраф у сумі 5100 грн, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.18-19).

Позивач не погоджуючись із оскаржуваною постановою звернувся за захистом порушених прав до суду з огляду на суспільно-соціальну значущість цільового використання коштів.

Оцінюючи відповідність дій відповідача під час прийняття постанови від 17.08.2020 у ВП № 62697583 про накладення штрафу у сумі 5100 грн за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає про таке.

Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Відповідно до пункту 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчих дій має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Частиною 2 статті 63 Закону № 1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець приймає постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що належить негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно статті 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець приймає постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі № 580/3631/19 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 02.04.2020 за період з 01.01.2018, проте не виплачено кошти з твердженням про те, що виплати здійснюються згідно Постанови № 649, про що повідомлено відповідача листом від 11.08.2020 №2300-0802-5/39356 (а.с.53).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (далі - Положення № 28-2) Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення № 28-2 основним завданням Управління, зокрема є фінансування та виплата пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, що згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Згідно з пунктом 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує своєчасне і у повному обсязі фінансування та виплату пенсій та інших виплат, що згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Відповідно до підпункту 3 та 8 пункту 4 Положення № 28-2 планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, що згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Згідно ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій лише у межах видатків, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету та бюджету Пенсійного Фонду України.

Поважними у розумінні наведених норм Закону №1404 можуть вважатися об`єктивні причини, що унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання коштів. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а (ЄДРСР 71834551), 21.02.2018 у справі №814/2655/14 (ЄДРСР 72404814), 10.09.2019 у справі №0840/3476/18 (ЄДРСР 84165920).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, (чинний на час виконання 02.04.2020 позивачем рішення суду у справі № 580/3631/19) визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на цю мету. Згідно пункту 11 боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що належить виплаті, у порядку статті 47 зазначеного Закону. Відповідно до пункту 2 Порядку №649 для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою. Відповідно до положень Порядку №649 питання перевірки обґрунтованості розрахованої суми а також виплати коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, вирішується в Пенсійному фонді України комісією з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Комісія). Названа Комісія створена у Пенсійному фонді України за наказом від 29.08.2018 № 148. У ході опрацювання наданих документів Комісія перевіряє дату ухвалення рішення суду та дату його надходження до боржника, наявність копій судових рішень або виконавчого листа, обґрунтованість розрахованої боржником суми, що належить виплаті за рішенням суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після 01.01.2013. Виплата заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету, на виконання судових рішень за період до набрання судовим рішенням законної сили здійснюється відповідно до вказаного Порядку. Різниця між розміром пенсії, визначеною відповідно до рішення суду і розміром пенсії, обчисленою без урахування рішення суду, за період до набрання судовим рішенням законної сили, що не включається до відомостей виплачується відповідно до Порядку після взяття судових рішень на облік у окремому реєстрі та після прийняття відповідного рішення Комісією Пенсійного фонду України з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Порядком № 649 Уряд визначив механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень за рахунок бюджетних коштів, прийнявши Порядок №649.

Рішення Кабінету Міністрів України відповідно до положень частини 1 статті 4 Бюджетного Кодексу України є частиною бюджетного законодавства.

Повноваження Пенсійного фонду України, як виконавця бюджетних програм, визначені статтею 23 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Порядок №649 прийнято саме для реалізації вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з урахуванням того, що виконання таких рішень суду здійснюється виключно за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті (частина 1 Порядку № 649).

Судом встановлено, що Головним управління Пенсійного фонду України у Черкаській області виконано рішення суду у частині зобов`язання провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та частково проведено виплату із перерахованої суми (а.с.62).

У спірному випадку причиною неповного виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі № 580/3631/19 у частині виплати грошових коштів стала відсутність відповідного достатнього фінансування для виконання рішення.

З відкритих джерел встановлено: «новацією, яка захистить права стягувачів за соціальними виплатами - найбільш вразливої категорії громадян - буде встановлення черговості виконання рішень суду та збільшення компенсації за тривале невиконання рішення національного суду від присудженої суми» https://minjust.gov.ua/news/ministry/nataliya-bernatska-minyust-rozrobiv-dieviy-mehanizm-virishennya-problemi-nevikonannya-rishen-natsionalnih-sudiv; станом на 07.10.2019 обліковується близько 98,5 тисяч судових рішень, щодо виконання яких мають бути вжити заходи, гарантовані державою на загальну суму близько 4,5 млрд грн, а у держбюджеті на 2019 рік затверджено на їх виконання лише 600 млн грн https://sud.ua/ru/news/publication/152111-kostyantin-babenko-suddya-konstitutsiynogo-sudu-ukrayini-maye-chuti-svoyikh-koleg-i-pamyatati-zvidki-vin-priyshov-na-tsyu-posadu.

Відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 до органів казначейства стягувачами подаються на виконання виконавчі документи у справах про стягнення коштів з боржників - розпорядників та одержувачів бюджетних коштів.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»).

Постановою КМУ від 24.01.2020 № 22 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2020 рік, де передбачено кошти держбюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду - 200000 (тисяч гривень).

У контексті обставин даної справи не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані означені кошти без поважних причин.

У постанові від 22.11.2016 у справі №21-1907а16 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що невиконання судового рішення Управлінням Пенсійного фонду України у частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 21.02.2018 у справі №814/2655/14, від 10.09.2019 у справі №0840/3476/18 (ЄДРСР 84165920).

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, що є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 у справі № 420/70/19 (ЄДРСР 85450386) зазначив, що саме від Уряду залежить можливість Пенсійного фонду України забезпечити реалізацію та виконання своїх повноважень.

Суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 17.08.2020 у ВП № 62697583 про накладення штрафу у сумі 5100 грн діяв не на підставі повноважень та не у спосіб, що визначені Законом № 1404, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно та нерозсудливо, позаяк відповідачем не враховано наявні і відомі обставини, що свідчать про поважність причин невиконання рішення, а тому позовні вимоги про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 17.08.2020 у ВП № 62697583 про застосування штрафу у сумі 5100 грн належить задовольнити.

Відповідно до частин 2, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. У випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, позов задоволено повністю і позивачем не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 139, 242-245, 255, 268, 269, 271, 272 287, 293, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати дії державною виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо прийняття постанови про накладення штрафу від 17.08.2020 у виконавчому провадженні № 62697583 у сумі 5100 (п`ять тисяч сто) грн неправомірними.

Скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 17.08.2020 у ВП №62697583 про накладення штрафу у сумі 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255, 272 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 272, 293, частиною 6 статті 287, статтями 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ];

відповідач: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) [пров. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 03.09.2020.

Суддя Л.В. Трофімова