Справа № 140/9470/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/9470/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Івано-Франківськ-Пропан» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Івано-Франківськ-Пропан» (далі - ДП «Івано-Франківськ-Пропан») звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2020 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведення фактичної перевірки, де здійснює господарську діяльність позивач, контролюючим органом складений акт перевірки від 11.01.2020 №03/04/32-05/25697456, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР). На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000197-32 від 13.02.2020, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн. На зазначене рішення ДП «Івано-Франківськ-Пропан» подало скаргу від 27.02.2020 №05.03-48, яку рішенням Державної податкової служби України №14170/6/99-00-08-05-06-06 від 23.04.2020 задоволено частково, рішення про застосування штрафних санкцій №000197-32 від 13.02.2020 скасовано та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області винести нове податкове повідомлення-рішення на підставі акту перевірки з урахуванням вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) та даного рішення. На виконання вищевказаного, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, яким застосовано до підприємства штрафні санкції за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії в сумі 250000,00 грн.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення таким, що суперечать нормам чинного законодавства, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню. При цьому вказує, що у зв`язку з відсутністю фактичних обставин, які б свідчили про наявність ймовірних порушень зі сторони ДП «Івано-Франківськ-Пропан», прийнятий наказ від 02.01.2020 №6 про проведення фактичної перевірки є протиправним, оскільки прийняттю такого наказу має слугувати певне порушення зі сторони підприємства та вважає, що фактична перевірка не проведена через відсутність підпису будь-яких посадових осіб у наказі від 02.01.2020 №6.

Крім того, позивач зазначив, що на момент перевірки за адресою: місто Ковель, вулиця 40 років Перемоги, 8, посадові особи суб`єкта господарювання або його представника чи особи, що фактично здійснює розрахункові операції не були присутні, оскільки даний об`єкт з 01.01.2020 знаходиться в простої, що підтверджується наказом №142-к від 01.10.2019. Вказує, що про існування акту перевірки від 11.01.2020 №03/04/32-05/25697456 дізнався після отримання від ГУ ДПС у Волинській області рішення про застосування фінансових санкцій №000197-32 від 13.02.2020, що призвело до позбавлення права для подання заперечення.

Позивача вказав, що в період з 01.07.2019 по 19.07.2019 згідно із даними бухгалтерської програми 1С, продаж пального відбувся на ГНП Луцьк за адресою: місто Луцьк, вулиця Клима Савура, 21, а не як зазначено в наказі про проведення фактичної перевірки №6 від 02.01.2020 на ГНП за адресою: місто Ковель, вулиця 40 років Перемоги, 8. При цьому, з 19.07.2020 позивач здійснював реалізацію скрапленого газу на ГНП Ковель, за адресою: місто Ковель, вулиця 40 років Перемоги, 8 та має відповідну ліцензію для торгівлі пальним. Вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про порушення ДП «Івано-Франківськ-Пропан» норм податкового законодавства щодо здійснення торгівлі пальним (скрапленим газом) без наявності ліцензії.

В доповненні до позовної заяви позивач зазначив, що притягнення до відповідальності за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії у вказаний період є протиправним, оскільки з урахуванням вимог Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) повинно бути здійснено не раніше як з 01.09.2019, тобто не менше як через два місяці з моменту ліцензування 01.07.2019, таких видів господарської діяльності, як торгівля пальним. Вказав, що листом Державної фіскальної служби від 30.05.2019 №17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам-головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12.06.2019, при цьому, Головні управління ДФС в областях та м. Києві мають видати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01.07.2019. Представник позивача вважає, що згідно із норм Закону №481 та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 №17014/7/99-99-12-01-01-17, відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 01.07.2019, з дня коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.

Вказує, що у зв`язку із тим, що Законом №481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а Державна фіскальна служба лише 30.05.2019 направила лист за №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядженням про видачу ліцензій Головними управліннями ДФС в областях з 01.07.2019, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні, що призвело до накладення штрафу на ДП «Івано-Франківськ-Пропан».

Крім того, зазначив, що відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці. Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами. Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання (до 01.09.2019), ДП «Івано-Франківськ-Пропан» виконав свій обов`язок та у межах вищевказаного строку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №1900154, дата реєстрації 18.07.2019, термін дії: з 19.07.2019 по 19.07.2024. Тому з набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-ВР та №222-VIII, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, позивач вважає порушеним вищевказаний баланс та допущення непропорційності. Враховуючи вищевикладене, позивач просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що факт здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, як про це зазначає позивач.

Щодо проведення фактичної перевірки ДП «Івано-Франківськ-Пропан», представник відповідача зазначила, що на виконання пункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до початку перевірки начальник Луцької ДСТ - Тижук М.С. був ознайомлений із направленнями на проведення перевірки №003 та №004 від 02.01.2020, а також останньому було вручено наказ про проведення фактичної перевірки №6 від 02.01.2020, про що свідчить його підпис на копії відповідних направлень та наказу, тому твердження позивача щодо відсутності підпису будь-яких посадових осіб у наказі №6 від 02.01.2020 та відсутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника на момент перевірки не відповідають дійсності.

Щодо твердження позивача про не надання для ознайомлення службовим особам чи представникам ДП «Івано-Франківськ-Пропан» акту перевірки від 11.01.2020 №03/04/32-05/25697456, представник відповідача вказала, що начальник Луцької ДСП Тижук М.С. відмовився від отримання вказаного акту перевірки, про що складено акти №3/03-2032-05-15 від 11.01.2020 відмови від підписання акту перевірки та №4/03-2032-05-15 від 11.01.2020 відмови від отримання акту перевірки.

Представник відповідача зазначила, що перевіркою почекової інформації в ІАІС «Податковий блог»/Аналітична система/Моніторинговий центр/Чеки РРО встановлено, що ДП «Івано-Франківськ-Пропан» за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця 40-років Перемоги, 8, у період з 01.07.2019 по 19.07.2019 здійснювало роздрібну торгівлю пальним (газ скраплений) без наявності ліцензії, що підтверджується додатками до акту перевірки №1, 2 від 03.01.2020, чим порушено статтю 15 Закону №481/95-ВР.

Представник відповідача спростовує доводи позивача про реалізацію пального у період з 01.07.2019 по 19.07.2019 на ГНП Луцьк за адресою: місто Луцьк, вулиця Клима Савура, 21, оскільки із акту перевірки від 11.01.2020 №03/04/32-05/25697456 убачається, що контролюючим органом проведена фактична перевірка господарської одиниці авто газозаправочного пункту, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця 40-років Перемоги, 8 і саме за вказаною адресою встановлено випадки роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії.

Крім того, представник відповідача вказала, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», який датований 23.11.2018. При цьому, зазначені зміни набрали чинності з 01.07.2019, тобто більше як через два місяці з дня їх опублікування та у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідності із вимогами ліцензійних умов, а відтак посилання позивача на 01.09.2019, як на дату з якої має бути запроваджено ліцензування нового виду господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) є помилковим. Також зазначила, що в листі від 30.05.2019 №17014/7/99-99-12-01-01-17 ДФС повідомила, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензій (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та місті Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019. При цьому, Головні управління ДФС в областях та місті Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019. Враховуючи вищевикладене, вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним, у задоволенні позову просить відмовити.

Водночас, разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що місце роботи начальника Луцької ДСГ Тижука М.С за адресою: вулиця Клима Савури, будинок 21, місто Луцьк, останній не був уповноважений керівництвом ДП «Івано-Франківськ-Пропан» на отримання копії наказу від посадових осіб контролюючого органу, оскільки згідно його посадової інструкції він не є службовою особою ДП «Івано-Франківськ-Пропан» уповноваженою для вчинення таких дій та не є особою, яка фактично проводить розрахункові операції, як це передбачено статтею 80 ПК України. Крім того, вказав, що про наявність складеного акту №3/03-2032-05-15 від 11.01.2020 відмови від підписання акту перевірки та №4/03-2032-05-15 від 11.01.2020 відмови від отримання акту перевірки, дізнався з відзиву на позовну заяву.

Також представник позивача вказав, що нікого з посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника, чи особи, що фактично здійснює розрахункові операції не були присутні при проведенні фактичної перевірки за адресою: місто Ковель, вулиця 40 років Перемоги, 8, оскільки даний об`єкт з 01.01.2020 не працював та був закритий. Вказав, що на підтвердження того, що ДП «Івано-Франківськ-Пропан» не реалізовувало скраплений газ на ГНС Ковель є та обставина, що у фіскальних чеках №9504-9538, №4743-4777 не зазначається адреса реалізації скрапленого газу. Зазначив, що реалізація пального у період з 01.07.2019 по 19.07.2019 документально підтверджується даними з бухгалтерської програми 1С, в якій зазначено, що продаж пального відбувся на ГНП Луцьк за адресою: місто Луцьк, вулиця Клима Савура, 21, а не як вказано в наказі про проведення фактичної перевірки №6 від 02.01.2020 на ГНП Ковель за адресою: місто Ковель, вулиця 40 років Перемоги, 8.

Представник позивача вважає безпідставними твердження відповідача про те, що заява про отримання ліцензії була подана 18.07.2019, оскільки заяву про отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним ДП «Івано-Франківськ-Пропан» подано до ГУ ДФС у Волинській області до 01.07.2019, що підтверджується вхідним номером в журналі канцелярії ГУ ДФС у Волинській області, а плату за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним позивач здійснив 30.05.2019, що підтверджується платіжним дорученням №1013. Зазначив, що притягнення ДП «Івано-Франківськ-Пропан» до відповідальності за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії у вказаний період є протиправним, оскільки, з урахуванням вимог Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) повинно бути здійснено не раніше як з 01.09.2019 (не менш як через два місяці з моменту ліцензування 01.07.2019) таких видів господарської діяльності, як торгівля пальним.

У поданому суду запереченні, відповідач із аргументами позивача зазначеними у відповіді на відзив не погоджується та спростовує твердження позивача про те, що начальник Луцької ДСГ Тижук М.С. не був уповноважений керівництвом ДП «Івано-Франківськ-Пропан» на отримання копії наказу від посадових осіб контролюючого органу, оскільки копією довіреності №03012020 від 03.01.2020 Тижук М.С. уповноважений представляти інтереси ДП «Івано-Франківськ-Пропан» у всіх державних органах з приводу будь-яких питань, що пов`язані із представництвом інтересів підприємства та вказав, що Тижук М.С. підписався на примірнику наказу, який залишився у контролюючого органу.

Щодо не надання для ознайомлення посадовими особами контролюючого органу акту перевірки, представник відповідача зазначив, що згідно із копії конверту вказане поштове відправлення повернуто засобами поштового зв`язку як не вручене із зазначенням причин невручення - «за письмовою заявою одержувача».

Представник відповідача вказує, що згідно із копії наказу №142-к від 01.10.2019 наданого позивачем, вбачається, що з 01.01.2020 працівникам, які задіяні реалізацією СГ для комунально-побутових потреб населення змінено істотні умови праці та переведено на 0,2 робочої ставки, тому твердження позивача про те, що об`єкт ГНП Луцьк, за адресою: місто Луцьк, вулиця Клима Савури, будинок 21, з 01.01.2020 не працював та був закритий не відповідає дійсності.

Крім того, представник відповідача зазначив, що згідно із актом перевірки реалізація пального у період з 01.07.2019 по 19.07.2019 відбулася за адресою: місто Ковель, вулиця 40 років Перемоги, 8, заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ДП «Івано-Франківськ-Пропан» було подано до ГУ ДФС у Волинській області 18.07.2019, про що свідчить вхідний штемпель №179/10 від 18.07.2019 на копії вказаної заяви. При цьому позивач стверджував, що така заява була подана до 01.07.2019, однак не надає жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Представник відповідача вказав, що зазначені вище зміни щодо ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним датовано 23.11.2018 та набрали чинності з 01.07.2019, тобто більше як через два місяці з дня їх опублікування та у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідності із вимогами ліцензійних умов, а тому посилання позивача на 01.09.2019, як на дату з якої має бути запроваджено ліцензування нового виду господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним) є помилковими. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 02.01.2020 №6 та направлень на перевірку від 02.01.2020 №003, №004 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання - ДП «Івано-Франківськ-Пропан», що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Ковель, вулиця 40-років Перемоги, 8, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (а.с.12).

Позивачем отримано копію вказаного наказу, що підтверджується підписом уповноваженої особи ДП «Івано-Франківськ-Пропан» в направленнях на перевірку (а.с.96-97).

За результатами фактичної перевірки складено акт від 11.01.2020 №03/04/32-05/25697456, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР (98-99).

Як вбачається з матеріалів справи, начальник Луцької ДСТ Ткачук М.С. після ознайомлення з актом перевірки відмовився від його підписання, що підтверджується актом від 11.01.2020 №3/03-20-32-05-15, а також згідно з акту від 11.01.2020 №4/03-20-32-05-15 відмовився від отримання акта перевірки (а.с.102-103).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000197-32 від 13.02.2020, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250000,00 грн. за факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії (а.с. 17).

На зазначене рішення ДП «Івано-Франківськ-Пропан» подало скаргу від 27.02.2020 №05.03-48, яку рішенням Державної податкової служби України №14170/6/99-00-08-05-06-06 від 23.04.2020 задоволено частково, рішення про застосування штрафних санкцій №000197-32 від 13.02.2020 скасовано та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області винести нове податкове повідомлення-рішення на підставі акту перевірки з урахуванням вимог ПК України та даного рішення (а.с.18-19, 21-23). На виконання вищевказаного, відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 №, яким застосовано до підприємства штрафні санкції за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії в сумі 250000,00 грн. (а.с.25).

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним та просить його скасувати з огляду на те, що ДП «Івано-Франківськ-Пропан» виконав свій обов`язок та в межах вищевказаного строку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №1900154, дата реєстрації 18.07.2019, термін дії: з 19.07.2019 по 19.07.2024 (а.с.85).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №481/95-BP).

У зв`язку із внесенням змін до Закону №481/95-BP в частині ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-VIII, який згідно абзацу п`ятого пункту 1 Розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» набрав чинності з 01.07.2019 в частину підпункту 6 (щодо змін до Закону №481/95-BP) (далі - Закон № 2628-VIII).

Відповідно до статті 15 Закону №481/95-BP, в редакції чинній з 01.07.2019 згідно з Закону № 2628-VIII:

- роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина двадцята);

- річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина двадцять п`ята);

- ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років (частина тридцята);

- ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (частина тридцять друга);

- у заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального) (частина тридцять третя);

- суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина тридцять четверта).

Відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону №481/95-BP, чинного з 01.07.2019, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії 250 000 гривень.

Згідно з частини четверної статті 17 Закону №481/95-BP, в редакції чинній з 01.02.2019, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі, зокрема, пальним, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовані Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII (далі - Закон № 222-VIII).

У Закон №222-VIII законодавцем внесені зміни на підставі: Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку ліцензування господарської діяльності» від 02.10.2019 №139-IX (далі - Закон №139-IX); Закону №2628-VIII.

Так, з 01.07.2019, із врахуванням змін, внесених Законом №2628-VIII, пункт 3 частини другої статті 2 Закону №222-VIII, викладено у редакції, згідно якої дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

З 18.12.2019 після виникнення спірних правовідносин, внесенням змін до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII, визначено що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно з частини третьої статті 2 Закону №222-VIII, в редакції Закону №139-ІХ, суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, Державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на принципі пріоритетності захисту прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави, що передбачає: у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Принципи державної політики у сфері ліцензування поширюються на порядок ліцензування всіх видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню (частина третя статті 3 Закону №222-VIII).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 «Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» Закону №222-VIII, в редакції з 01.07.2019 року, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля і пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

У разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування (частина перша статті 8 №222-VIII із змінами, внесеними Законом №139-ІХ).

У разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується (частина друга статті 20 Закону №222-VIII).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні ограни ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності роздрібна торгівля пальним.

Таким чином, з 18.12.2019 внесено зміни до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII, яким визначено що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності як торгівля пальним.

При цьому, статтею 7 Закону №222-VIII до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, віднесена торгівля пальним.

До 18.12.2019 дія Закону №222-VIII не поширювалась виключно на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення.

Оскільки спірні правовідносини виникли та тривали у період до 18.12.2019, слід застосовувати наведені вище норми права у редакції, чинній у такий період.

Отже, позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, правомірно очікував на додержання державою та її органами, як суб`єктами владних повноважень, норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, та враховував виключення притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на підставі частини третьої статті 3 Закону №222-VIII.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.

Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання.

З набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-BP та №222-VIII, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, є порушенням вищевказаного балансу та допущення непропорційності.

Щодо посилання на лист ДФС України від 30.05.2019 №17014/7/99-99-12-01-01-17, яким повідомлено Головні управління ДФС у областях та у м. Києві щодо набрання чинності з 01.07.2019 змінами до Закону №481, та зазначено, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019, при цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019, суд зазначає наступне.

Так, вказаний лист не є нормативно-правовим актом, він не адресований суб`єктам господарювання. Листом встановлюються можливий строк подання документів для майбутнього ліцензування (з 12.06.2019), однак станом на 12.06.2019 територіальний орган не мав статусу органу ліцензування діяльності з реалізації пального, отже позивач, не маючи такого листа з викладеною інформацією, правомірно оцінював днем виникнення повноважень на прийняття документів та видачі ліцензії відповідачем саме 01.07.2019, що визначено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545.

Положеннями статті 15 Закону №481 передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Отже, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених статтею 15 Закону №481 документів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Виходячи із норм Закону №481 та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за №17014/7/99-99- 12-01-01-17 відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 01.07.2019, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що із заявою про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позивач звернувся 18.07.2019 та отримав зазначену ліцензію за №1900154 терміном дії з 19.07.2019 до 19.07.2024 (а.с.85, 104).

Як зазначено у пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 «Рисовський проти України» Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Вказаний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Європейський суд звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Таким чином, у зв`язку з тим, що Законом №481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а Державна фіскальна служба України лише 30.05.2019 направила лист за №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядження про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 01.07.2019, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні що призвело до накладення штрафу на позивача.

При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги підпункт 4.1.4 ПК України, згідно з яким у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу, та пункт 56.21 статті 56 ПК України, який регламентує, що у разі коли норма цього закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Так, до 01.07.2019, Закон №481 не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього закону зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 №2628 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, уповноважені видавати такі ліцензії.

У пункті 74 рішення по справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`зків.

Також Європейський Суд з прав людини в пункті 58 у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. The Czech Republic), пункті 40 «Гаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), пункту 67 «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, з набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-ВР та №222-VIII, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Як слідує з матеріалів справи, відповідну ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним видано позивачу Головним управлінням ДФС у Волинській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській області) на ГНП, адреса місця торгівлі якого: Волинська область, місто Ковель, вулиця 40-років Перемоги, 8, що було предметом фактичної перевірки у даній справі, 02.01.2020.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Водночас, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Таким чином, оскільки в межах даного позову платник податків не оскаржував правомірність проведення відповідачем перевірки на підставі наказу від 02.01.2020 №6 «Про проведення фактичної перевірки», тому судом правова оцінка з даного питання не надавалась.

Враховуючи вищевикладене, позивач виконав свій обов`язок щодо ліцензування господарської діяльності, а саме 18.07.2019 звернувся із заявою щодо видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та отримав зазначену ліцензію за №1900154 терміном дії з 19.07.2019 до 19.07.2024.

Отже неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2020 № є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 3 750,00 грн., сплачений платіжним дорученням №3062 від 16.06.2020 (а.с.11).

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 14.05.2020 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) на користь Дочірнього підприємства «Івано-Франківськ-Пропан» (76010, місто Івано-Франківськ, вулиця Ленкавського, будинок 20, ) судовий збір у розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук