Справа № 638/11982/20
Суддя: Цвіра Д. М.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/298/20
03 вересня 2020 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Цвіра Д.М.,

за участю: секретаря - Бондаренко А.С.,

представника позивача - Грайворонської С.Є.,

відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4,

з участю перекладача - Абул Сатар Бульмахмад Ачакзай,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 228-П) до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 (місце перебування: АДРЕСА_1 ), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України та примусове видворення іноземця за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України 31.08.2020 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають н території України Державної міграційної служби; примусово видворити за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.08.2020 року о 14 год. 00 хв. відповідача затримано в межах контрольованого прикордонного району на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Вовчанськ» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління за незаконне перетинання державного кордону України з Російської Федерації на напрямку: н.п. Муром (РФ) - н.п. Стариця (Україна) в районі інформаційної прикордонної таблички №877 у складі групи осіб. З метою перевезення територією України, група з шести осіб громадян Народної Республіки Бангладеш, до якої входив і відповідач, скористалася допомогою двох громадян України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких, за перевезення водіями іноземців та осіб без громадянства на порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду їх через територію України, якщо ці дії безпосередньо не пов`язані із незаконним перетинанням осіб через державний кордон України, складено протоколи про адміністративне правопорушення за кваліфікуючими ознаками ч. 3 ст. 206-1 КУпАП. Відповідач прибув до Російської Федерації у червні 2018 року з метою працевлаштування, скориставшись допомогою свого співвітчизника. У серпні 2020 року той же співвітчизник запропонував відповідачу допомогу у незаконному переправленні через державний кордон України з метою працевлаштування у м. Харків, за що отримав грошову винагороду. Візу для в`їзду в Україну відповідач не отримував. В зв`язку із незаконним перетинанням державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску, відповідач порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення. Про затримання відповідача повідомлено Департамент консульської служби МЗС України. Реалізуючи свої права та свободи, останній міг встановленим порядком в`їхати в Україну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, не завдавши шкоди національним інтересам, але знаючи про можливість легально в`їхати, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб, використовуючи при цьому сумнівні зв`язки, та знаючи, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушень. Клопотань від інших осіб щодо взяття на поруки або внесення застави не надходило. Винайняти житло у законний спосіб для проживання відповідач не може, законних підстав для працевлаштування не має, родичі та знайомі на території України відсутні, для незаконного перетинання скористався зв`язками у кримінальному світі, тому існує можливість його втечі та подальшого ігнорування законодавства України, клопотань про взяття на поруки від установ та організацій, зареєстрованих встановленим порядком, не надходило, кошти для внесення застави у відповідача відсутні. Просить суд позов задовольнити.

Представник позивача Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України - Грайворонська С.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач - громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши доводи представника позивача та відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, 28.08.2020 року о 14 год. 00 хв. відповідача ОСОБА_4 затримано в межах контрольованого прикордонного району на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Вовчанськ» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління за незаконне перетинання державного кордону України з Російської Федерації на напрямку: н.п. Муром (РФ) - н.п. Стариця (Україна) в районі інформаційної прикордонної таблички №877 у складі групи осіб, про що свідчить протокол про адміністративне затримання від 28.08.2020 року.

Про затримання відповідача повідомлено Департамент консульської служби МЗС України, про що свідчить лист Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України від 29.08.2020 року №21/9441.

Пунктом 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-17 визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 вказаного Закону №3773-17 встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону №3773-17 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Відповідач із заявою про добровільне повернення до міграційної служби не звертався.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону №3773-17 визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 8 статті 26 Закону №3773-УІ встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 31 Закону №3773-17 встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення.

За таких підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення чинного законодавства України, відсутність документа на право перебування в Україні та коштів, на підставі яких він може самостійно покинути територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України. Винайняти житло у законний спосіб для проживання відповідач не може, законних підстав для працевлаштування не має, родичі та знайомі на території України відсутні, для незаконного перетинання скористався зв`язками у кримінальному світі, тому існує можливість його втечі та подальшого ігнорування законодавства України, клопотань про взяття на поруки від установ та організацій, зареєстрованих встановленим порядком, не надходило, кошти для внесення застави у відповідача відсутні.

Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн.

Згідно частини 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.26, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79, 288, 289, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 228-П) до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 (місце перебування: АДРЕСА_1 ), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України та примусове видворення іноземця за межі України - задовольнити.

Затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України Державної міграційної служби.

Примусово видворити за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: