Справа № 300/1130/20
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2020 р. справа №300/1130/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
29.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.05.2020 року №124 позивача було виключено зі списків особового складу частини, відповідно до наказу від 02.05.2020 року №98-РС, яким його звільнено з військової служби. Позивач не ставить під сумнів видання вищевказаних наказів, однак вважає їх незаконним, оскільки перед звільненням відповідачем не було виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року та не вирішено питання про надання позивачу відпустки за 2019 рік. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на надання відпустки, а тому просить скасувати прийняті відповідачем накази про звільнення з військової служби та про виключення зі списків особового складу військової частини, зобов`язати надати відпустку за 2019 рік терміном 25 днів та після використання вказаної відпустки видати наказ про звільнення з військової служби за станом здоров`я.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
У строк, встановлений судом, позивач усунув вказані недоліки, тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи №300/1130/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Представником відповідача 14.07.2020 року подано відзив на позовну заяву згідно якого проти заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року прийнято рішення та позивачу надано щорічна основна відпустка за 2019 рік в кількості 5 календарних днів за кожен повний прослужений місяць (листопад та грудень 2019 року), у відповідності до частини 2 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Зазначив, що оскільки позивач фактично прибув до місця служби та приступив до виконання службових обов`язків 30.10.2019 року, то вимоги позивача про надання відпустки за 2019 рік терміном 25 календарних днів та скасування наказів командира військової частини є необґрунтованими. Просив у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 20.07.2020 року в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про об`єднання в одне провадження справ №300/1129/20 та №300/1130/20 відмовлено.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року у справі №300/240/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення у зручний для ОСОБА_1 час, відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та неприйняття рішення в частині надання відпустки за 2019 рік терміном 25 днів, за результатом розгляду рапортів ОСОБА_1 від 23.12.2019, 27.12.2019 та від 21.01.2020.
Зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України прийняти рішення за результатом розгляду рапортів ОСОБА_1 від 23.12.2019, 27.12.2019 та від 21.01.2020 про надання відпустки за 2019 рік, з врахуванням наданої частини відпустки.
Вказане рішення набрало законної сили.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України з 17.05.2016 року.
Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) командира 10 окремої гірсько-штурмової бригади від 02.05.2020 року №98-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.
Згідно витягу з наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2020 року №124 ОСОБА_1 з 03.05.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Також у вказаному витязі вказано, що щорічна основна відпустка за 2019 рік використана в кількості 5 календарних днів в повному обсязі за кожний повний прослужений місяць (листопад та грудень 2019 року) та зазначено про необхідність виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 календарних днів за щорічної основної відпустки за 2020 рік, за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за участь в антитерористичній операції як учаснику бойових дій за період служби.
Вислуга позивача в Збройних Силах України з 18.04.1980 по 17.04.1982 та з 17.05.2016 року по 03.05.2020.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно статей 1-2, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Право військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них, врегульовані статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Відповідно до частини 2 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Враховуючи викладене позивач мав право на надання йому щорічної основної відпустки за 2019 рік в кількості 30 календарних днів.
Вказане також підтверджується рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року у справі №300/240/20.
Проте з матеріалів адміністративної справи встановлено, що з моменту звернення позивача 23.12.2019 року про надання йому щорічної відпустки по час звільнення позивачу не було надано в повному обсязі щорічну основну відпустку терміном 30 календарних днів, а виключно звільнено у щорічну основну відпустку на 5 календарних днів.
Щодо правомірності звільнення позивача та видання наказів від 03.05.2020 року №124 від 02.05.2020 року №98-РС суд зазначає, що позивача звільнено у запас за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час від 31.03.2020 року згідно свідоцтва про хворобу №463/2.
Жодних обґрунтованих підстави, які б вказували на порушення під час звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я позивачем не зазначено та судом не встановлено, а незаконність винесення оскаржуваних наказів зводиться виключно до невиконання рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року у справі №300/240/20, яким зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про надання відпустки за 2019 рік, з врахуванням наданої частини відпустки.
Окрім цього відповідно до змісту позовної заяви сам позивач не ставить під сумнів видання наказів від 03.05.2020 року №124 та від 02.05.2020 року №98-РС.
Враховуючи вказане позовні вимоги про скасування наказів командування Військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2020 року №98-РС про звільнення позивача з військової служби та від 03.05.2020 року №124 про виключення зі списків особового складу військової частини до задоволення не підлягають.
Таким чином не підлягає до задоволення і вимога про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 після використання позивачем відпустки за 2019 рік видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я.
Окрім цього суд зазначає, що будь-яких доказів того, що позивачу за 2019 рік надано в повному обсязі щорічну основну відпустку терміном 30 календарних днів суду не надано.
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 під час звільнення зі служби у збройних силах України не виплачено грошову компенсацію за решту невикористаних 25 календарних днів щорічної основної відпустки за 2019, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 03.05.2020 року №124.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Таким чином враховуючи правомірність звільнення позивача за станом здоров`я згідно свідоцтва про хворобу №463/2, висновку (постанови) військово-лікарської комісії від 31.03.2020 року №1208 та наявний правовий механізм виплати у зв`язку із звільненням грошової компенсації за невикористану відпустку, на переконання суду найбільш ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 25 календарні дні щорічної основної відпустки за 2019.
Щодо твердження представника відповідача, що позивачу правомірно надано щорічну основну відпустку за 2019 рік в кількості 5 календарних днів за кожен повний прослужений місяць, а саме листопад та грудень 2019 року, у відповідності до частини 2 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки позивач фактично прибув до місця служби та приступив до виконання службових обов`язків 30.10.2019 року суд зазначає наступне.
Так, абзацом 2 частини 2 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на яку посилається представник відповідача, встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.
Судом встановлено, що у зв`язку незаконним звільненням позивача 18.06.2018, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 року у справі №0940/1272/18 позивача поновлено на військовій службі на посаді командира відділення гаубичної самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичної самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління 10 окремої гірсько-штурмової бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Враховуючи зазначене позивач вважається таким, що перебував на військовій службі впродовж 2019 року. Більше того зі змісту витягу з наказу №124 від 03.05.2020 року вбачається, що до вислуги позивача увійшов період служби з 17.05.2016 року по 03.05.2020 року, а всі виплати здійснювались з урахуванням вказаного періоду.
Тому обчислення тривалості щорічної основної відпустки за 2019 рік, як рік початку військової служби ОСОБА_1 є незаконним.
Таким чином посилання представника відповідача на необґрунтованість надання позивачу відпустки за 2019 рік терміном 25 календарних днів є безпідставними.
З огляду на викладене позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 25 календарні дні щорічної основної відпустки за 2019 рік.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя /підпис/ Скільський І.І.