Справа № 460/1431/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1431/20 пров. № А/857/8518/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кітраль Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції - Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення 22.06.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 22.06.2020 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (далі відповідач) в якому, з врахуванням змінених позовних вимог, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання строку надання відповіді на запит на отримання публічної інформації від 19.12.2019 року; визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного надання інформації на запит від 19.12.2019 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову. Крім того, позивач в апеляційній скарзі просить визнати обґрунтованими підстави відводу судді Щербакову В.В., які були заявлені у заявах від 02.04.2020 року, від 13.04.2020 року, від 22.04.2020 року. Також позивач просить при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахувати висновки Верховного Суду, викладені у справах № 800/369/17, № 807/178/18.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він звернувся до відповідача з інформаційним запитом, шляхом надсилання такого на поштову адресу розпорядника інформації 20.12.2019 року, проте, відповідач не надав відповідь на вказаний запит протягом стоку, визначеного законодавством.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення його позову.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 року № 318, позивача, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті, звільнено у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).

Наказом відповідача (по стройовій частині) від 21.09.2017 року № 215 з 28.09.2017 року позивача виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату.

19.12.2019 року позивачем сформовано запит на отримання публічної інформації та 20.12.2019 року такий направлено на адресу відповідача. У тексті цього інформаційного запиту позивач просив відповідача відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати інформацію щодо необхідності підтвердження відомостей про його реєстрацію до 2010 року та до 2007 року його дружини, які відсутні в обліковій справі.

21.12.2019 року на адресу відповідача надійшов вказаний запит від позивача та такий був зареєстрований у Журналі вхідної кореспонденції за № 2531.

Позивач зазначає, що відповіді на вказаний запит надано не було. Проте, подаючи до суду першої інстанції заяву про зміну предмету позову, позивач зазначив, що 24.04.2020 року ним було отримано відповідь на запит.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ст. 1 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 2939 доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За змістом вимог ч. 1-4 ст. 19 Закону № 2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Розпорядниками інформації є суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (ч. 1 ст. 13 Закону № 2939).

Нормою ч.4 ст. 13 Закону № 2939 визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Ст. 22 Закону № 2939 встановлені випадки, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту або прийняти рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію.

Відповідач зазначає, що ним 26.12.2019 року за № 2791 направлено позивачу відповідь на його запит від 19.12.2019 року простим листом з дотриманням строків, зазначених чинним законодавством.

На підтвердження наведених обставин відповідач подав разом з відзивом на позовну заяву до суду копію запиту від 19.12.2019 року, зареєстрованого 21.12.2019 року за № 2531 та відповідь на запит від 26.12.2019 року № 2791.

Апеляційний суд зазначає, що законодавством не визначено порядку направлення відповіді на запит простою чи рекомендованою кореспонденцією, а тільки встановлено строки, протягом яких така відповідь має бути надана.

Як розтлумачив Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 29.09.2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. При вирішенні питання, в який момент часу цей обов`язок вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення ч. 9 ст. 103 КАС України (ст. 120 КАС України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (п. 66 Правил надання послуг поштового зв`язку, затв. постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, на підставі ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, у матеріалах справи наявна відповідь на запит позивача, яка оформлена листом від 26.12.2019 року за вих. № 2791. Однак, матеріали справи не містять доказів направлення такої відповіді на адресу позивача, або вручення позивачу особисто тексту даної відповіді.

Стверджуючи, що відповідачем виконано його обов`язок щодо надання запитуваної позивачем інформації, КЕВ зазначає, що кореспонденція направлялась заявнику простими поштовими відправленнями, котрі не передбачають отримання документів з поштовою відміткою.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів дотримання ним вимог п. 66 Правил надання послуг поштового зв`язку, оскільки до матеріалів справи не надано реєстру відправки кореспонденції, або іншого документу з якого можливо було б встановити, що відповідь фактично була направлена позивачу.

В свою чергу, журнал реєстрації вихідної кореспонденції не містить інформації щодо надіслання або вручення позивачу відповіді на його запит.

Колегія суддів підсумовуючи вищевикладене зазначає, що хоча відповідь на запит позивача була сформована та належним чином зареєстрована в журналі вихідної кореспонденції відповідача, однак, у порядку та спосіб, визначений чинним законодавством не доведена до відома позивача, є підстави вважати дії КЕВ щодо ненадання відповіді на запит в строки, встановлені законодавством, протиправними.

Щодо прохання позивача визнати обґрунтованими підстави відводу судді першої інстанції Щербака В.В., яка заявлена в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що така не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, так як не була предметом спору. Крім того, апеляційний суд не уповноважений вирішувати питання щодо обґрунтованості підстав відводу при розгляді справи в суді першої інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання п`ятиденного строку надання відповіді на запит та визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного надання інформації. Вказані вимоги є тотожними та зводяться до визнання за відповідачем порушення строків надання відповіді на запит щодо публічної інформації. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги, визнавши протиправними дії відповідача щодо недотримання встановлених законодавством строків на надання відповіді на запит.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308,310,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі № 460/1431/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне щодо недотримання строку надання відповіді на запит на отримання публічної інформації від 19.12.2019 року, встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року