Справа № 420/2226/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2226/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни (вул. Прикордонників, 7, оф.2, м. Одеса, 65006), третя особа ОСОБА_2 (тимчасове місце реєстрації в Україні АДРЕСА_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом (а.с. 57-62) звернувся ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни (нотаріус Фролова Р.В.), у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50540370 від 28.12.2019 року.

Позивач зазначив, що у 2014 році він звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року у справі №522/3 791/14-ц задоволено заяву про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий № :02:004:0072 та належить ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

04.12.2019 року постановою Верховного Суду прийнято остаточне рішення у справі №522/3791/14-ц, яким: стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 1 091 020,27 грн за договором позики від 17.05.2012 року.

У лютому 2020 року він звернувся до ДВС з метою виконання рішення суду, під час якого стало відомо, що майно, яке належало ОСОБА_5 , а саме земельна ділянка, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий №:02:004:0072 зареєстроване за іншим власником, а саме за ОСОБА_2 попри те, що заходи забезпечення позову накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року все ще були чинними.

Згідно інформаційної довідки №199068996 від 05.02.2020, державним реєстратором приватним нотаріусом Фроловою Р.В. 26.12.2019 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку на підставі Свідоцтва, серія та номер 2-1747, виданого 08.11.2019 Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області.

Однак на момент реєстрації зазначеного нерухомого майна за ОСОБА_2 , арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року був чинним, що вбачається також з інформаційної довідки №199068996 від 05.02.2020.

Позивач вважає, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до п.1 ч.3 ст.10 якого державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Таким чином, нотаріус Фролова Р.В. повинна була прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0072, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210 за ОСОБА_2 .

Звертаючись до адміністративного суду за вирішенням спірних правовідносин, позивач зазначив, що його позовна вимога ґрунтується саме на підставі недотримання державним реєстратором (як суб`єктом владних повноважень) під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема, правомірність здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 попри чинність обтяження на земельну ділянку. При цьому, позивач не оскаржує правомірність/неправомірність набуття третьою особою права власності на зазначену земельну ділянку, тому спір не має ознак приватноправового характеру, що на його думку узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.06.2018 року у справі №823/378/16, а також Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.09.2018 року у справі №823/362/16.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Позовна заява по даній справі надійшла до суду 16.03.2020 року (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 23.03.2020 року позов був залишений без руху та наданий строк для усунення недоліків (а.с.46-49).

Ухвалою суду від 07.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувані докази у відповідача (а.с.79-82).

Ухвалою сулу від 04.06.2020 року вирішено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження, витребувані докази (а.с.108-109).

Ухвалою від 30.06.2020 року залучено у якості третьої особи ОСОБА_2 (а.с.154).

Ухвалою суду від 20.07.2020 року продовжений строк підготовчого засідання на 30 днів (175).

Ухвалою суду від 28.08.2020 року вирішено подальший розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження.

Відповідач подала відзив на позовну заяву (а.с.105-107), в якому просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначила, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, що набута заявником - ОСОБА_2 у результаті її примусової реалізації, а тому проведена у повній відповідності до норм законодавства, оскільки відповідно до п.3 ч.4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п. 6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Частиною 5 ст.24 Закону встановлено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених ч.1 цієї статті, заборонена.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с.125-126), в якій наполягав на обґрунтованості позовних вимог та зазначив, що посилання позивача на п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є недоречним, оскільки ґрунтується на неправильному толкуванні норми закону.

Для застосування зазначеного положення ч. 4 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстрація права власності на нерухоме майно повинна бути пов`язана з його примусовою реалізацією саме для здійснення якої застосовано вказані обтяження, що у даному випадку відсутнє.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте (постанова від 21.02.2018 року по справі №824/950/16-а, від 01.04.2020 року по справі №755/1228/17).

Представник позивача зазначає, що примусова реалізація земельної ділянки, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий №:02:004:0072 не була пов`язана із заходами забезпечення позову, вжитими ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року у справі №522/3791/14-ц.

Від третьої особи ОСОБА_2 пояснень до суду не надійшло. Поштові повідомлення повернуті. Також повідомлення про виклик до суду було розміщено на сайті Одеського окружного адміністративного суду.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та регламентовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі Закон України № 1952-IV).

Пунктами 1,2 ч.1 ст.1 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Статтею 10 Закону встановлено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року у справі №522/3791/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено заяву про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий №:02:004:0072 та належить ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с.17).

В державний реєстр обтяжень внесений запис 25.06.2014 року (а.с.67).

Позивач у лютому 2020 року звернувся до Другого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою стягнення з ОСОБА_3 грошової суми, у тому числі за рахунок майна, на яке накладений арешт, проте йому стало відомо, що майно, яке належало ОСОБА_5 , а саме земельна ділянка, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий № :02:004:0072 зареєстроване за іншим власником, а саме за ОСОБА_2 попри те, що заходи забезпечення позову накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року були чинними.

Згідно зі свідоцтвом від 08.11.2019 року, державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акту передачі нереалізованого нерухомого майна стягувану в рахунок погашення боргу, складеного ОСОБА_8 головним державним виконавцем: Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області « 20» лютого 2019 року, посвідчив, що ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), місце проживання зареєстровано: АДРЕСА_4 , тимчасове місце реєстрації в Україні зареєстровано: АДРЕСА_2 , належить на праві власності майно, що складається з :земельної ділянки площею0,1018 гектарів, що розташована в АДРЕСА_3 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ОД №027841, зареєстрованого Біляївським районним відділом ОРФ ДП «Центр ДЗК» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.04.516,00006 від 15 жовтня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки - :02:004:0072, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки торги не відбулися і стягував ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ОД №027841, зареєстрованого Біляївським районним відділом ОРФ ДО «Центр ДЗК» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.04.516,00006 від 15 жовтня 2004 року.

У Свідоцтві зазначено, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації (а.с.132).

26.12.2019 року зареєстрована заява за №37787701 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за ОСОБА_2 об`єкта - земельної ділянки 0,1018га, кадастровий номер :02:004:0072 (а.с.131).

28.12.2019 року нотаріусом Фроловою Р.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50540370 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельна ділянка, що розташований АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0072, за суб`єктом: ОСОБА_2, податковий номер/серія, номер паспорта/УНЗР . Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі вказаного рішення №50540370 від 28.12.2019 року державним реєстратором приватним нотаріусом Фроловою Р.В. внесений запис про право власності (номер запису 34935912) на земельну ділянка НОМЕР_3 , кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0072, за суб`єктом: ОСОБА_2 (а.с.31).

Відповідно до статті 13 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

В матеріалах реєстраційної справи наявний витяг з державного реєстру прав та їх обтяжень, відповідно до якого на вказану земельну ділянку накладений арешт ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 23.06.2014 року по справі №522/4731/14 за рішенням державного реєстратора від 25.06.2014 року.

Відомості про суб`єктів обтяження:

- обтяжував Приморський районний суд м. Одеси, ;

- особа, майно /права якої обтяжуються ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- особа,в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (а.с.145).

Позивач дізнавшись про наявність запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, арешт на яку накладений ухвалою суду у забезпечення його позову про справі до ОСОБА_3 про стягнення боргу, звернувся до суду з даним позовом.

Суд дослідивши надані сторонами докази дійшов про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Статтею 2 Закону України визначені таки поняття як заявник, обтяження, реєстраційна справа, реєстраційна дія.

Зокрема, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору; реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Заявник: - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; - орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав.

Загальними засадами державної реєстрації прав відповідно до ст.3 Закону є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Частинами 2-4 ст.3 визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, з 25.06.2014 року в Реєстрі заборон був наявний запис про обтяження (арешт) відносно земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0072, яка належала ОСОБА_3 , особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 .

Вказаний запис не змінений та не скасований на час надходження заяви - 26.12.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за ОСОБА_2 об`єкта вказаної земельної ділянки.

Частиною 3 ст.10 Закону встановлено, що державний реєстратор, крім іншого:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Статтею 24 Закону визначені підстави для відмови в державній реєстрації прав, однією з яких є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (п.6 ч.1 ст.24).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закон України №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Згідно з п.3 ч.4 ст.24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

На вказану норму Закону посилається відповідач у відзиві в обґрунтування правомірності свого рішення. Проте вказана підстава не зазначена у самому рішенні відповідача, що свідчить про його невмотивованість.

Крім того, суд вважає, що п.3 ч.4 ст.24 Закону України №1952-IV кореспондується з нормами законодавства, які регламентують інститут забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю.

Забезпечення виконання рішення суду - це заходи, які приймаються судом з метою належного виконання в майбутньому судового рішення про присудження у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення. Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

У зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що ч. 4 ст.24 Закону України №1952-IV, яка встановлює можливість реєстрації права власності на нерухоме майно у разі наявності реєстрації його арешту у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації, стосується лише реалізації цього майна для здійснення якої застосовано вказані обтяження.

При цьому суд враховує, що вказані обставини достовірно відомі були відповідачу, оскільки в реєстрі наявний запис не тільки про арешт земельної ділянки ухвалою суду, але зазначена особа, в інтересах якої встановлено обтяження, тобто позивач ОСОБА_1 .

Суд вважає, що здійснюючи оскаржувану реєстраційну дію державний реєстратор Фролова Р.В. неправомірно вивела із під арешту земельну ділянку при наявності чинної (ні скасованої, ні зміненої) ухвали суду від 23.06.2014 року про накладення арешту на вказану земельну ділянку у справі №522/3791/14-ц.

У зв`язку з чим доводи відповідача суд не приймає до уваги, як таки що не ґрунтуються на положеннях законодавства, та вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конмтитуцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,5,6,7,9,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни (вул. Прикордонників, 7, оф.2, м. Одеса, 65006), третя особа ОСОБА_2 (тимчасове місце реєстрації в Україні АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни індексний номер 50540370 від 28.12.2019 року.

Стягнути з державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.