Справа № 400/3926/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3926/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року, прийняте у складі суду судді Малих О.В. в місті Миколаїв по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок трудового стажу у подвійному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за періоди роботи з 15.08.1981 року по 19.06.1995 року з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі за відповідні періоди, починаючи з дня призначення йому пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період з 15.08.1981 року по 19.06.1995 року він працював у виправній колонії ІН 316/5, яку у 1983 році реорганізовано в спеціальну установу для тримання засуджених, хворих на туберкульоз. З 1995 році в колонії тримали засуджених, хворих на відкриту форму туберкульозу. Стаж роботи у зазначених закладах, відповідно до законодавства, зараховується в подвійному розмірі. Отже, відмова відповідача у перерахуванні страхового стажу позивачу є необґрунтованою.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок трудового стажу у подвійному розмірі та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за періоди роботи з 15.08.1981 року по 19.06.1995 року з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі за відповідні періоди, починаючи з дня призначення йому пенсії - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на який посилався суд першої інстанції, передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом,базується на Конституції України і складається з цього Закону,Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Апелянт вказує, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Апелянт звертає увагу, що вимога про врахування його стажу у подвійному розмірі ґрунтується на вимогах статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому при врахуванні стажу в подвійному розмірі позивач буде мати право на підвищення розміру пенсії.

Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 15.08.1981 року по 19.06.1995 року проходив службу у Державному департаменті України з питань виконання покарань.

З 1995 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон України № 2262).

12.09.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою, в якій просив зарахувати період роботи з 15.08.1981 року по 19.06.1995 року у подвійному розмірі, оскільки даний період позивач працював у закладі, прирівняному до туберкульозної лікарні.

Листом від 03.10.2019 року № 4126-К-07 відповідач повідомив позивача, що обчислення грошового забезпечення та вислуги років військовослужбовцям та іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України № 2262, належить до компетенції міністерств та інших органів, в яких вони проходили службу. Крім того, вислуга років для призначення пенсії, обчислена відповідно до законодавства, яке діяло на день звільнення зі служби, перегляду не підлягає.

Вважаючи протиправним та скасувати рішення щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок трудового стажу у подвійному розмірі, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що перерахунок пенсії позивача можливий лише на підставі підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом України № 2262, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України та на підставі належним чином оформленої довідки.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Стаття 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05.07.2001 року № 2586-ІІІ (далі - Закон України № 2586) туберкульоз визначено як соціально небезпечну інфекційну хворобу, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України № 2586, працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Умови та розміри оплати праці працівників протитуберкульозних закладів визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України № 2586 працівники протитуберкульозних закладів, зазначені у частині першій статті 22 цього Закону, мають право на: щорічну відпустку тривалістю 36 календарних днів; щорічне безоплатне одержання путівки для санаторно-курортного лікування; пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.01.1974 року на підставі наказу МВС УСРС № 018 виправна колонія ІН-316/5, в якій проходив службу позивач установа була перепрофільована у лікувально-трудовий профілакторій. У 1980 році ЛТП було перепрофільована в колонію для утримання засуджених загального режиму. З 27.06.1983 року колонія реорганізована в спеціалізовану установу для тримання засуджених, хворих на туберкульоз. З 1995 року в установі тримаються засуджені, хворі на відкриту форму туберкульозу.

Відповідно до наказу МВС України № 836 від 03.12.1996 року виправна колонія ІН-316/15 входила до спеціалізованих установ і міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені хворі на туберкульоз. Відповідно до наказу ВМС України № 556 від 11.10.1994 року виправна колонія входила до спеціалізованих установ і міжобласних Лікарень УВП, до яких направляються засуджені хворі на туберкульоз. На підставі наказу МВС України № 74 від 12.02.1993 року виправна колонія ІН-316/15 входила до спеціалізованих установ і міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені хворі на туберкульоз.

Таким чином, заклад, в якому працював позивач, належить до закладів, робота в яких згідно ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Водночас, як встановлено судом, позивачу пенсію призначено на підставі Закону України № 2262.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 2262 встановлено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що в системі пенсійного забезпечення України військовослужбовці (та інші прирівняні до них особи) мають право на призначення пенсії за спеціальним законом, а саме: за нормами Закону України № 2262. Якщо особа виявила бажання та відповідає необхідним критеріям щодо віку та стажу, така особа має право звернутися до територіального управління з заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Тобто, з моменту призначення позивачу пенсії на підставі Закону України № 2262, між ним та відповідачем виникли правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, які врегульовані саме на підставі норм указаного Закону.

Слід зазначити, що позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок вислуги років на підставі ст. 60 Закону України №1788-XII. Аналіз положень Закону України №1788-XII свідчить про те, що вказана норма застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі саме цього Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи.

Враховуючи, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262, а не за вислугу років відповідно до Закону України №1788-XII, то у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача в подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а, у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №329/553/17, та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В свою чергу, слід також зазначити, що у відповідності до ст. 17-1 Закону України № 2262, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень ст. 17-2 Закону України № 2262, обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393.

З матеріалів справи вбачається, що вислугу років позивачу враховано на підставі розрахунку, підписаного заступником начальника УРЛС УМВС Миколаївської області (а.с. 24-25).

При цьому, у відповідності до ст. 63 Закону України № 2262, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Постанова № 45).

У відповідності до п. 1 3 Постанови № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону України № 2262 у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (надалі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (надалі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Отже, перерахунок пенсії позивача можливий лише на підставі підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом України № 2262, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України та на підставі належним чином оформленої довідки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядок №45 передбачає, що на підставі списків уповноважені органи готували довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи та подавали їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Головні управління Пенсійного фонду України здійснювали призначення/перерахунок пенсії на підставі довідок, що надійшли від уповноважених органі, в яких визначено розмір грошового забезпечення для такого призначення/перерахунку. При цьому розрахунок вислуги років, визначення розміру грошового забезпечення чи окремих його складових для обчислення пенсії не входить до компетенції пенсійного органу.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №240/6263/18.

Суд першої інстанції вірно звертає увагу позивача, що у листі від 03.10.2019 року № 4126-К-07, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області радило позивачу з питанням щодо правильності обчислення вислуги років звертатись до сектору із соціально-гуманітарних питань Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Миколаївській області».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець