Справа № 240/9744/20
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Житомир справа № 240/9744/20

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження максимального розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щомісячно виплачувати з 17.03.2020 та до наступного підвищення розміру пенсію по інвалідності 29 289,63 грн без обмеження максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених за цей період сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області невідкладно здійснити доплату невиплачених з 17.03.2020 сум пенсії по інвалідності, нарахованої в розмірі 29 289,63 грн без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених за цей період сум, шляхом здійснення такої доплати однією сумою, без застосування відстрочення такої виплати згідно з постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області невідкладно здійснити доплату невиплачених з 29.01.2020 по 16.03.2020 сум пенсії за вислугу років, нарахованої в розмірі 21 786,21 грн без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених за цей період сум, шляхом здійснення такої доплати однією сумою, без застосування відстрочення такої виплати згідно з постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу з 01.08.1991 по 10.10.2013 та з 16.11.2018 до 18.01.2020, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" отримує пенсію за вислугу років з 11.10.2013. В свою чергу, з 17.03.2020 позивач був переведений на пенсію по інвалідності. Позивач зазначив, що з 29.01.2020 пенсія йому нараховується з обмеженням максимального розміру пенсії передбаченого частиною 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Проте, згідно пункту 2 резолютивної частини цього рішення №7-рп/2016 положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а тому вважаючи дії відповідача протиправними звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою судді від 01.07.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку подав відзив на позовну заяву №0600-0802-8/37121 від 29.07.2020, в якому просить відмовити з задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Наголошує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262. Первинна дата призначення пенсії - 11.10.2013 (пенсія за вислугу років). В свою чергу, при обчисленні ОСОБА_1 з 17.03.2020 пенсії по інвалідності обчислена в розмірі 80% грошового забезпечення та складала 22 867,54 грн. Однак, обрахована пенсія виплачувалася із врахуванням обмеженого максимального розміру, визначеного ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з 17.03.2020 розмір пенсії до виплати складав 16 380,00 грн, з 01.07.2020 - 17 120,00 грн. Зазначено, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії були і є чинними, не визнані неконституційними, а тому підлягали до обов`язкового застосування.

Відповідно до наказів від 26.06.2020 №01-58-в та від 05.08.2020 №01-72В головуючий суддя Шуляк Л.А. в період з 14.07.2020 по 31.07.2020 та в період з 17.08.2020 по 01.09.2020 перебувала у щорічній оплачуваній відпустці.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 01.08.1991 по 10.10.2013 та з 16.11.2018 до 18.01.2020.

Згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII з 11.10.2013 позивачу призначено пенсію за вислугу років.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, з 29.01.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснено перерахунок призначеної в 2013 році пенсії з урахуванням додаткової вислуги років за час служби за контрактом за період з 16.11.2018 по 18.01.2020, розмір якої склав 21 786,21 грн. Однак, виплату належної позивачу пенсії за вислугу років відповідач проводив у розмірі 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 16 380,00 грн.

З 17.03.2020 позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, розмір якої склав 29 289,63 грн, яка виплачується в розмірі 16 380,00 грн із врахуванням обмеженого максимального розміру, визначеного ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ щодо встановлення максимального розміру пенсії, а тому просив перерахувати та виплатити недоплачену частину основного розміру пенсії та виплачувати її в подальшому без обмеження максимального розміру.

Однак, листом Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.06.2020 №8021-8153/Н-02/8-0600/20 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку та виплаті недоплаченої частини основного (загального) розміру пенсії. Зокрема, зазначено, що відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка є чинною на теперішній час, максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім цього вказано, що пенсія виплачується відповідно до чинного законодавства (а.с.15-16).

Вважаючи протиправними такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивач за захистом своїх прав звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

Згідно з ст. 1 Закону №2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Відповідно до ст. 1-1 Закон №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.1 ст.43 Закону №2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Як свідчать матеріали справи, позивачу встановлено основний розмір пенсії станом на 29.01.2020 в сумі 21 786,21 грн та виплачувалась у розмірі 16 380,00 грн, з врахуванням обмеження максимального розміру; з 17.03.2020 загальний розмір пенсії становив 29 289,63 грн та у вказаний період пенсія виплачувалась у розмірі 16 380,00 грн, з врахуванням обмеження максимального розміру та з 01.07.2020 пенсія виплачується у розмірі 17 120,00 грн, з врахуванням обмеження максимального розміру (а.с.15-16).

Разом з тим, ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 визнана неконституційною. Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

В резолютивній частині рішення Конституційний суд України зазначив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ зі змінами, а саме:

- частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Відповідно до ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, ч.7 статті 43 Закону №2262-ХІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вищевказаного рішення, тобто з 20.12.2016.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення №7-рп/2016 від 20.12.2016 обмеження розміру пенсії позивача 10 (десятьма) прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність є неправомірним, а відповідач має здійснити виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на положення ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011, оскільки саме на підставі вказаного Закону були внесені зміни до ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення максимального розміру пенсії, положення якого й визнано неконституційними.

Суд наголошує, що визнання такого обмеження розміру пенсії таким, що не відповідає ст.117 Конституції України, унеможливлює застосування аналогічних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" при перерахунку пенсії позивача.

З огляду на викладене, порушені права позивача підлягають відновленню, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо обмеження максимального розміру призначеної позивачу пенсії 10 (десятьма) прожитковими мінімумами та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії з 29.01.2020.

Відносно вимоги позивача щодо невикористання при виплаті пенсії позивачу постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, яка надає боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат, суд зазначає, що відповідач при виконанні рішення суду, як орган державної влади зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства та з врахуванням вимог Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, у зв`язку з цим зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в порушення частини другої ст.77 КАС України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність обмеження відповідачем максимального розміру пенсії, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир,10003. РНОКПП/) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимального розміру з 29.01.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії з 29.01.2020 по 16.03.2020 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 17.03.2020 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 04 вересня 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк