Справа № 580/2688/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року справа № 580/2688/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, в якому просить:

- скасувати постанову відділу примусового виконання рішень від 06.07.2020 про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень виконати виконавчий лист №580/2896/19 згідно постанови від 24.04.2020;

- визнати дії державного виконавця Вельган О. - неправомірними.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Зобов`язано відповідача протягом двох днів з дня отримання копії даної ухвали надати Черкаському окружному адміністративному суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №62224392.

Ухвалою суду від 27.07.2020 допущено заміну первісного відповідача - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на його правонаступника - управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На виконання вимог ухвали суду відповідач у визначений судом строк не надав витребувані судом матеріали, хоча копію ухвали від 27.07.2020 отримав 30.07.2020.

Ухвалою суду від 07.08.2020 повторно зобов`язано відповідача протягом двох днів з дня отримання копії даної ухвали надати Черкаському окружному адміністративному суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №62224392.

14.08.2020 відповідачем надано суду засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №62224392.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що державним виконавцем передчасно закінчено виконавче провадження, оскільки судове рішення у спосіб, передбачений виконавчим документом не виконано.

Відзив, у встановлений судом строк, відповідачем до суду не подано, тому справу розглянуто за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

2 червня 2020 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Вельган О.В. відкрито виконавче провадження ВП №62224392 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Черкаським окружним адміністративним судом 25.05.2020, яким зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 листопада 2018 року про надання житлової субсидії на оплату комунальних послуг з 1 жовтня 2018 року та прийняти рішення, передбачене п. 14 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848.

Листом №5010/28-5/01-10 від 24.06.2020 Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повідомив відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про виконання судового рішення, направивши копію протоколу №19 від 21.05.2020 та докази направлення вказаного протоколу на адресу стягувача.

06.07.2020 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Вельган О.В. закінчено виконавче провадження ВП №62224392 згідно ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення.

Вважаючи прийняту державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, з підстав наведених у позові, позивач звернулась із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, зі змінами та доповненнями, далі - Закон №1404-VIII), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), що визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч. 1 сзт. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З наведених законодавчих норм слідує висновок, що державний виконавець повинен вживати передбачених законом заходів для примусового виконання рішення у спосіб, який передбачений виконавчим документом.

Як встановлено судом, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року справі №580/2896/19, скасовано рішення суду від 22.11.2019. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради для розгляду питань щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання населенню пільг та житлових субсидій про відмову в наданні субсидії ОСОБА_1 , яке викладене в протоколі від 29 серпня 2019 року № 43.

Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 листопада 2018 року про надання житлової субсидії на оплату комунальних послуг з 1 жовтня 2018 року та прийняти рішення, передбачене п. 14 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Порядок №848).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З наведених норм КАС України вбачається, що незалежно від доводів позивача, викладених в адміністративному позові, суд повинен перевірити рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним критеріям.

Надаючи оцінку постанові відповідача в контексті виконання боржником рішення суду у справі №580/2896/19, суд зазначає, що відповідачем не виконано вказане рішення у спосіб, який визначений виконавчим документом.

Суд звертає увагу, що судове рішення передбачає зобов`язання Департамент соціальної політики Черкаської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 саме від 13.11.2018 про призначення житлової субсидії.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в п. 2 свого рішення від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням наведених норм Конституції України та рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 від 13.11.2018 про призначення житлової субсидії повинна бути розглянута за нормами, чинними на дату її подання.

Натомість, як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради для розгляду питань щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання населенню пільг та житлових субсидій №19 від 21.05.2020, вказана комісія керувалась нормами Порядок №848 в редакції станом на 21.05.2020.

Однак, норми Порядку №848, які чинні станом на 21.05.2020 не можуть поширювати свою дію на минулий період, тобто на 13.11.2018 - дату звернення позивача за призначенням субсидії.

Більш того, виконавчий документ передбачає обов`язок розглянути питання про надання житлової субсидії на оплату комунальних послуг з 1 жовтня 2018 року.

З огляду на викладене, суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Порядку №848, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841, яка застосовується з 01.10.2018.

Нормами п. 14 Порядку №848, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841, не визначено підстав для призначення чи відмови у призначенні житлової субсидії.

Натомість, нормами п. 14 Порядку №848, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841, передбачено, що структурним підрозділом з питань соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів приймається рішення про:

- призначення житлової субсидії;

- відмову в призначенні житлової субсидії;

- подання документів на розгляд комісії.

Отже, уповноважений орган на призначення субсидії приймає одне зі вищеперелічених рішень та повинен керуватись нормами Порядку №848, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841, які визначають підстави для призначення та відмови в призначенні житлової субсидії.

У відповідності до абз. 4 пп. 3 п. 6 Порядку №848, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, і в цьому періоді нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії та/або ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім випадків, коли наявна заборгованість роботодавця із виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за цих осіб).

Отже, для відмови в призначенні субсидії єдиний внесок повинен бути не сплачений або сплачений у меншому від мінімального розмірі сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Натомість у мотивувальній частині протоколу №19 від 21.05.2020 вказано про несплату єдиного соціального внеску ОСОБА_2 , який входить до складу домогосподарства позивача, за серпень та вересень 2018 року, тобто за два місяці у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Вказане стало підставою для відмови в призначенні субсидії позивачу згідно протоколу №19 від 21.05.2020 на підставі поданої нею заяви від 13.11.2018, що не відповідає чинній на той час редакції Порядку №848, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841.

На необхідність застосування чинної на дату звернення позивача редакції Порядку №848 вказав також Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 24 квітня 2020 року справі №580/2896/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що боржник - Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, не виконав судове рішення у спосіб, визначений виконавчим документом.

Вищенаведені обставини не враховані державним виконавцем та передчасно прийнято постанову від 06.07.2020 про закінчення виконавчого провадження №62224392, що є підставою для її скасування.

Щодо визнання неправомірними дій державного виконавця, суд зазначає, що саме по собі вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення не є підставою для визнання їх незаконними. Вказані дії, за умови подальшого оформлення рішення державного виконавця, не породжують виникнення прав та обов`язків в учасників виконавчого провадження в розумінні Закону №1404-VIII, а тому відсутні підстави для їх судового захисту. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відділ примусового виконання рішень виконати виконавчий лист №580/2896/19 згідно постанови від 24.04.2020, суд зазначає, що обов`язок виконання судового рішення, у спосіб, який визначений виконавчим документом прямо закріплені нормами Закону №1404-VIII, тому після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець в силу прямої вказівки закону повинен продовжити процес примусового виконання, тому дублювання його обов`язку виконати виконавчий документ не є належним способом захисту порушених прав позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 12, 72-77, 242- 243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Вельган О.В. від 06.07.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №62224392.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» та п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко