Справа № 529/515/20
Суддя: Петренко Л. Є.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 529/515/20
Провадження № 2-а/529/9/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Петренко Л.Є.,

секретаря судових засідань - Бурлиги Н.Л.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - Трутня С.М.,

адвоката - Найди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 4 Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Трутня С.М., третя особа Диканське відділення поліції ГУНП в Полтавській області про визнання незаконними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 18.07.2020, якими його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за ч.6 ст.121 КУпАП та в розмірі 510 грн. за ч.2 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 18.07.2020 близько 17 год. 20 хв. він керував мопедом «SABUR» по вул. Незалежності в смт.Диканька, без реєстраційного номеру та був зупинений інспектором Трутнем С.М., який пред`явив вимогу надати реєстраційні документи на мопед. Позивачем пояснювалося інспектору, що він керував мопедом по вулично-дорожній мережі не державного, а місцевого значення, а тому мопед реєстрації не підлягає. Також вказує на те, що на місці зупинки позивачем заявлялося клопотання інспектору про бажання скористатися юридичною допомогою, проте інспектор Трутень С.М. продовжив розгляд справи та склав дві постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за керування мопедом без реєстраційного посвідчення та посвідчення водія відповідної категорії. Вважає, що дії інспектора протиправні, а постанови незаконні, при їх розгляді порушено його право на захист, а тому постанови підлягають скасуванню.

31.07.2020 у справі відкрито провадження за даним позовом з призначенням судового засідання з розгляду справи по суті.

Відповідач - інспектор СРПП № 4 Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Трутень С.М. подав відзив на позов у якому вказав, що проти адміністративного позову ОСОБА_1 заперечує. При цьому вказує, що постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП ним складені з дотриманням норм закону. Окрім цього, до Відзиву на позов відповідачем подано відеозапис з відеореєстратора та бодікамери.

Представник третьої особи Диканського ВП ГУНП в Полтавській області в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Вказував, що інспектором Трутнем С.М. при розгляді справ про притягнення його до адміністративної відповідальності порушено вимоги ст.268 КУпАП, а саме не надано йому можливості залучити захисника, не перенесено розгляд справи для розгляду останніх за участі адвоката, а тому вважає, що постанови інспектора підлягають скасуванню. При цьому позивач підтвердив, що має лише посвідчення водія категорії "В".

Відповідач інспектор СРПП № 4 Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Трутень С.М. в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив, вказавши що позивач ОСОБА_1 дійсно керував мопедом «SABUR», який не зареєстрований у встановленому законом порядку, при цьому здійснював таке керування не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Вказані постанови складені на підставі доказів, а також з дотриманням вимог чинного законодавства. Вказує, що позивачу роз`яснювалось його право на захист, на його пропозицію щодо виклику адвоката ОСОБА_1 , поснював, що хоче щоб йому був наданий захисник державою. В подальшому ОСОБА_1 просив перенести розгляд справ для надання можливості залучити захисника, на що останній відмовив. При цьому, ОСОБА_1 жодних дій для реалізації права на захист не виконав, не здійснював жодних дій на виклик адвоката через засоби телефонного зв`язку або іншим чином. Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень повністю підтверджується відеозаписом з відео реєстратора патрульного автомобіля. Отже, вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Згідно п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.1 розділу 2 ПДР України визначає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пункт 2.9 розділу 2 ПДР України вказує на те, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

При цьому позивачем в поданій позовній заяві та у судовому засіданні фактично не заперечувався факт керування мопедом без посвідчення водія відповідної категорії та реєстрації транспортного засобу.

Дослідженими в справі доказами встановлено та підтверджено оглянутими в судовому засіданні відеозаписами, що позивач 18.07.2020 о 17 год 20 хв в смт.Диканька по вул. Незалежності, керував мопедом «SABUR» без реєстраційного номерного знаку, чим порушив п. 2.9 ПДР України, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України. При цьому з відеозаписів вбачається, що інспектором Трутнем С.М. роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст.268 КУпАП та останнім надано можливість позивачу скористатися юридичною допомогою. Також з переглянутого відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 вживав будь-які дії на залучення захисника, а лише наполягав на наданні йому державного адвоката та перенесенні розгляду справи у зв`язку з його юридичною необізнаністю.

Щодо доводів позовної заяви з приводу незаконності складених інспектором Трутнем С.М. постанов про притягнення до адміністративної відповідальності слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3, ч. 4 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

Пункт 7 Порядку встановлено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Згідно п. 16 Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп.

Відповідно до п.30.1 ПДР, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати їх якщо законом установлено обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання.

Законом України від 17 листопада 2008 року № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів.

Таким чином, з 01 січня 2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Вказані висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду зробленим у справі № 310/4817/17 від 27.12.2019.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві про те, що в момент зупинки інспектором поліції він не знаходився на автомобільній дорозі державного значення, жодним чином не впливають на необхідність проведення державної реєстрації мопеда та не спростовують факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Також в судовому засіданні знайшов своє підтвердження і факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

Щодо твердження позивача про порушення його права на захист при розгляді справи інспектором патрульної служби на місці зупинки транспортного засобу, а саме ненадання позивачу права скористатися юридичною допомогою слід зазначити наступне.

За приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачених ч.6 ст.121, ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У даному випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення в порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувані постанови складені на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

В той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

До того ж, суд звертає увагу, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, а останній не довів належними доказами, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкції ч.6 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП не передбачають застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач може реалізувати право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд звертає увагу на те, що законом не визначена обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

За таких обставин доводи позивача, що при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції порушено його право на захист та відхилено його клопотання про відкладення розгляду справи, з метою реалізації ним права на юридичну допомогу, не можуть бути підставою для скасування постанов про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а отже в їх задоволенні слід відмовити..

Керуючись ст. ст. 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 4 Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Трутня С.М про скасування постанов в справі про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 01.09.2020

Головуючий : Л.Є. Петренко