Справа № 120/2779/20-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 вересня 2020 р. Справа № 120/2779/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 04.05.2020 вона отримала від Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області вимогу в порядку ч. 2 ст. 27 Закону України «Про рекламу», в якій вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» та на підставі звернення Жмеринської міської ради з метою здійснення владних повноважень, в межах контролю за дотриманням законодавства про рекламу суб`єктами господарювання виявлено: рекламу, що містить інформацію або зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу», ч. 2 «Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу», затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004р. № 693. В даній вимозі відповідач вимагав в термін до 04.05.2020 надати до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області копії документів. Крім того, вказано, що дана вимога поширюється на рекламний об`єкт, що розміщений на спеціальній стаціонарній конструкції у АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що у відповідь на вимогу на адресу відповідача було надіслано копію дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 7 від 16.11.2017 та надано пояснення, що зазначене зображення розміщено безоплатно, у зв`язку із чим немає можливості надати інформацію про загальну вартість розповсюдженої реклами (накладні, рахунки, акти виконаних робіт та інше) без урахування сум, внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України. Крім того, зазначено, що позивач не вважає дане зображення рекламою та не надавав інформації, яка б давала можливість вважати дане зображення рекламою.

Поряд з цим, аргументуючи позовні вимоги позивач звертає увагу, що 08.05.2020 отримала від відповідача вимогу в порядку ч. 2 ст. 27 Закону України «Про рекламу», в якій повідомлено, що 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204 (і речення не закінчено). Тому не є зрозумілим, що відповідач хотів повідомити. У свою чергу позивач 25.05.2020 отримала від відповідача Рішення № 011 від 20.05.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, а саме: за замовлення розповсюдженої реклами, забороненої законом та неможливість встановлення вартості реклами передбачена відповідальність, згідно п. 1 ч. 2 та ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» у розмірі 5083,00 грн. та зобов`язання сплатити в установленому порядку штраф у зазначеному розмірі до державного бюджету.

Позивач вважає, що висновок ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області про порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про рекламу» є протиправним, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами, суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки під час розгляду справи відповідачем не витримано відповідної процедури, в умовах запроваджених карантинних обмежень, що спрямовані на зупинення поширення коронавірусу СОVІD-19, ОСОБА_1 особисто була позбавлена можливості надати власні пояснення та заперечення. Таким чином, зазначені вище обставини протиправності дій відповідача стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.07.2020 Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області подано заперечення на позовну заяву, які розцінюються судом як відзив на позовну заяву. Так, заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач зазначає, що 21.04.2020 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області надійшло звернення виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області про порушення ст. 7 Закону України «Про рекламу» власником рекламного засобу, який розташований у АДРЕСА_1 . Також, працівниками виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області 15.04.2020 складено акт-обстеження рекламних засобів. Підставою для обстеження рекламного засобу слугувало звернення мешканців міста Жмеринки, оскільки дана реклама викликає обурення та неприємні відчуття, інше. До матеріалів звернення долучено фотографію рекламного щита, розташованого у АДРЕСА_1 . Зокрема, на рекламному щиті зображена фантастична істота, наполовину людина, наполовину тварина з тулубом свині, причому верхня частина, що ототожнюється з людиною, повністю збігається із зображенням секретаря Жмеринської міської ради ОСОБА_2 . Таким чином, відповідач погоджується з думкою мешканців міста Жмеринки та представників Жмеринської міськради, що дане зображення є цинічним, нігілістичним ставленням до людської культури, тобто відверто зневажливе, зухвале ставлення до загальноприйнятих норм моралі, етики до кого/чого-небудь, що має загальне визнання, повагу.

Відтак, відповідачем було ініційовано розгляд справи про порушення позивачем законодавства про рекламу, а відповідно до п. 9 Порядку, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол № 012 від 23.04.2020.

Крім того, відповідач зазначає, що листом від 06.05.2020 Вих-7.4/3209-20 позивача було повідомлено про розгляд справи, однак, обґрунтованого клопотання про перенесення розгляду справи до відповідача не надходило, тому 20.05.2020, на виконання вимог пункту 18 Порядку, п. 1 ч. 2 та ч. 7 ст. 27 Закону №270/96, позивача притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про рекламу, отже накладено штрафну санкцію у сумі 5083,00 грн.

Також відповідач вказує, що посилання позивача на Стандарт організацій України «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» є недоречним, так як позивача було притягнуто до відповідальності за порушення вимог загальних принципів реклами: реклама не повинна містити зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності. Отже, стверджуючи про протиправність оскаржуваного рішення, позивач не наводить жодних логічних обґрунтувань та не надає жодних належних та допустимих доказів відсутності факту виявлених порушень, а намагається звести предмет доказування до процедурних порушень, нібито допущених з боку відповідача, тим самим намагаючись уникнути юридичної відповідальності виключно з формальних підстав, що є неприпустимим. У зв`язку з викладеним відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

23.07.2020 подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач вважає наведені доводи відповідача хибними, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Зокрема зазначає, що по-перше, відповідачем не наведено жодних обґрунтованих спростовних позицій щодо заявлених позовних вимог. Наведене зображення, що розміщено на щиті не є рекламою в розумінні норм Закону України «Про рекламу», а тим паче не порушує норм цього Закону.

По-друге, відповідач власною вираженою позицією самостійно ототожнив зображення з щита із секретарем Жмеринської міської ради ОСОБА_2 . Більше того, власними твердженнями дискримінує ОСОБА_2 , порушуючи його честь, гідність та ділову репутацію, оцінюючи його зовнішність, порівнюючи з істотою, що зображена на щиті. Наведене відповідачем, насамперед, порушує норми моралі та етики, культурні та суспільні надбання народу, а також є цинічним та зухвалим.

По-третє, відповідачем додано документ «Копія вимоги в порядку ч. 2 ст. 27 Закону №270/96 від 23.04.2020», який не відповідає оригіналу, який був отриманий 08.05.2020 позивачем, що свідчить про неправомірні дії з боку відповідача. Оскільки, в даній вимозі відповідач повідомляє, що 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204 (і речення не закінчено, з чого можна зробити висновок, що щось має відбутись, але конкретно що - не зазначено). Оскільки на другому аркуші даної вимоги текст речення не продовжується та зазначено інше. В доданому документі до відзиву вже зазначений текст наступного змісту: «Повідомляю, що розгляд справи про порушення рекламного законодавства відбудеться 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204». Наведене свідчить, що наданий відповідачем документ є ним підроблений, за що передбачається кримінальна відповідальність, також, ним вживаються заходи, які спрямовані на введення в оману як суду, так і інших учасників справи.

30.07.2020 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що аргументи позивача, наведені у відповіді на відзив, є перекручуванням фактів та маніпуляцією з метою уникнення юридичної відповідальності із суто формальних підстав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

31.10.2017 між Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради (далі - Виконавчий орган влади) та ОСОБА_1 (далі - Користувач) укладено Договір про надання в користування місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій. Так, відповідно до договору, Виконавчий орган влади надає Користувачу в користування місце за адресою: АДРЕСА_1 .

16.11.2017 Жмеринською міською радою видано Дозвіл №7 ОСОБА_1 на розміщення зовнішньої реклами. Адреса місця розташування спеціальної конструкції зовнішньої реклами: АДРЕСА_1 .

23.04.2020 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області складено протокол №012 про порушення законодавства про рекламу, в якому зазначено, що суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_1 , місце здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 здійснила розміщення реклами, що містить інформацію або зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 7 Закону України "Про рекламу", ч. 2 "Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу", затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 № 693.

Також, 23.04.2020 відповідачем винесено вимогу № Вих-7.4/2902-20 в порядку ч. 2 ст. 27 Закону України «Про рекламу», в якій вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» та на підставі звернення Жмеринської міської ради з метою здійснення владних повноважень, в межах контролю за дотриманням законодавства про рекламу суб`єктами господарювання виявлено: рекламу, що містить інформацію або зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу», ч. 2 «Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу», затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004р. № 693. Таким чином, в даній вимозі відповідач вимагав в термін до 04.05.2020 надати до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області наступні документи:

- витяг з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, на підставі якого здійснюється господарська діяльність;

- копію договору (дозволу на/про розміщення об`єкту зовнішньої (внутрішньої) реклами;

- копію ліцензії, яка засвідчує право на провадження виду діяльності (у випадку, якщо вид діяльності підлягає ліцензуванню);

- інформацію про загальну вартість розповсюдженої реклами (накладні, рахунки, акти виконаних робіт та інше) без урахування сум внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.

Також вказано, що дана вимога поширюється на рекламний об`єкт, що розміщений на спеціальній стаціонарній конструкції у АДРЕСА_1 ).

04.05.2020 на вимогу відповідача від 23.04.2020 за № Вих-7.4/2902-20, яка отримана позивачем 04.05.2020, ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області надіслано копію дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 7 від 16.11.2017 та надано пояснення, що зазначене зображення розміщено безоплатно, у зв`язку із чим немає можливості надати інформацію про загальну вартість розповсюдженої реклами (накладні, рахунки, акти виконаних робіт та інше) без урахування сум, внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.

06.05.2020 відповідачем винесено вимогу № Вих-7.4/3209-20 в порядку ч. 2 ст. 27 Закону України «Про рекламу» (отримана позивачем 08.05.2020), в якій повідомлено, що 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204 (речення не закінчено). Далі зазначено, що дана вимога поширюється на рекламний об`єкт, що розміщений на спеціальній стаціонарній конструкції у АДРЕСА_1 .

Крім того, повідомлено, що згідно ч. 6 ст. 27 Закону України "Про рекламу" за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами спеціально уповноваженому органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства про рекламу, на рекламодавців і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Додатково повідомлено, що відповідно п. 16 "Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу", затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 №693 справу про порушення рекламного законодавства буде розглянуто за відсутності позивача.

У свою чергу до суду відповідачем надано вказану вимогу від 06.05.2020 № Вих-7.4/3209-20, в якій зазначено, що відповідач повідомляє, що розгляд справи про порушення рекламного законодавства відбудеться 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204 (тобто, речення закінчено).

В подальшому, протоколом №012 від 20.05.2020 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу відносно гр. ОСОБА_1 , за результатами розгляду справи встановлено: 23 квітня 2020 року здійснено порушення законодавства про рекламу, а саме: розміщення реклами, що містить інформацію або зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 7 Закону України "Про рекламу", ч. 2 «Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу», затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 №693, тому Листом від 23 квітня 2020 року суб`єкту господарювання запропоновано надати перелік документів, що необхідні для провадження у справі про порушення законодавства про рекламу.

Також зазначено, що ОСОБА_1 надала всі необхідні документи, крім вартості реклами.

Отже, при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу, гр. ОСОБА_1 , яка є розміщувачем, розмістила вищевказану рекламу з порушенням вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу», ч. 2 «Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу», затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 №693.

Таким чином, 20.05.2020 Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області винесено Рішення № 011 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

У цьому рішенні зазначено, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу, щодо захисту прав споживачів реклами, стосовно гр. ОСОБА_1 на підставі матеріалів справи та протоколу від 20 травня 2020 року встановлено: 23 квітня 2020 року здійснено порушення законодавства про рекламу, а саме: розміщення реклами, що містить інформацію або зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, яка розміщена на спеціальній стаціонарній конструкції у АДРЕСА_1 , що є порушенням вимог ч. 3 ст. 7 Закону України "Про рекламу", ч. 2 «Порядку накладення штрафів з порушення законодавства про рекламу», затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 №693. Керуючись ст. 27 Закону України "Про рекламу", вирішено: за замовлення розповсюдженої реклами, забороненої законом та неможливість встановлення вартості реклами передбачена відповідальність, згідно п. 1 ч. 2 та ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» накласти на гр. ОСОБА_1 штраф у розмірі 5083,00 грн. та зобов`язання сплатити в установленому порядку штраф у зазначеному розмірі до державного бюджету.

Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає Закон України "Про рекламу".

Так, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про рекламу", реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Приписами частини 1 статті 3 Закону України "Про рекламу" встановлено, що законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами.

Частинами першою, третьою статті 7 Закону України "Про рекламу" визначено, що основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.

Реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про рекламу" контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за дотриманням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Частинами другою, третьою статті 26 Закону України "Про рекламу" встановлено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.

Рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право: бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону; подавати необхідні документи, давати пояснення; отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та його посадових осіб до суду.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про рекламу" передбачено, що особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про рекламу" відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть, зокрема, рекламодавці, винні:

у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом;

у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами;

у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом;

у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами, в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту;

у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про рекламу» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Повторне вчинення перелічених порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.

Частинами 7, 8 ст. 27 Закону України "Про рекламу" встановлено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Питання щодо накладення штрафів на осіб, винних у порушенні законодавства про рекламу врегульовані Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (далі - Порядок).

Так, пунктом 1 цього Порядку передбачено, що цей Порядок регулює питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав).

Пунктом 2 Порядку № 693 передбачено, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства про рекламу, на рекламодавців і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Згідно п. 8-9 Порядку рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно уповноваженою посадовою особою Держспоживінспекції.

Підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Відповідно до п. 10 Порядку протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.

Пунктами 11-14 Порядку передбачено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.

Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу:

перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;

отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;

готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

У відповідності до п. 15 Порядку з метою з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, Головою Держспоживінспекції, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками може бути призначена експертиза.

Справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи (п. 16 Порядку).

Згідно із п. 18 Порядку за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Так, з матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що 06.05.2020 відповідачем винесено вимогу № Вих-7.4/3209-20 в порядку ч. 2 ст. 27 Закону України «Про рекламу» (отримана позивачем 08.05.2020), в якій вказано (далі мовою оригіналу): "Повідомляю, що 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204. Дана вимога поширюється на рекламний об`єкт що розміщений на спеціальній стаціонарній конструкції у АДРЕСА_1 ...", тобто, суд звертає увагу, що перше речення є незакінченим та з нього неможливо встановити, що, в даному випадку, відповідач хотів повідомити гр. ОСОБА_1 .

Поряд з цим, у вимозі від 06.05.2020 № Вих-7.4/3209-20, долученій до відзиву, вже зазначений текст наступного змісту: "Повідомляю, що розгляд справи про порушення рекламного законодавства відбудеться 20 травня 2020 року об 10-00 годині у Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області в м. Вінниця, вул. Максимовича, 19 каб. 204", тобто речення є закінченим, змістовним та з нього можливо встановити, яку відповідач хотів донести інформацію.

У свою чергу, суд акцентує увагу, що згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, у силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також вважаю за необхідне звернути увагу відповідача, що законодавство України визначає, що підробленими вважаються не тільки повністю фальшиві документи (повна підробка), але й справжні документи, в які внесені будь-які зміни, що спотворюють їх зміст (часткова підробка).

Існують також різні способи підробки документів:

Повна підробка: виготовлення документа або його бланка; внесення в документ неправдивих відомостей; підробка підпису особи, яка засвідчує документ; підробка відбитків печаток і штампів.

Часткова підробка документів: механічне видалення частини тексту; видалення тексту хімічними реактивами та різними розчинниками; внесення в документ нових слів, фраз або окремих знаків; вклейка окремих аркушів, переклеювання фотографії, заміна аркушів.

Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив не спростовує та не заперечує факту внесення змін до вимоги Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 06.05.2020 № Вих-7.4/3209/20, а лише зазначає, що дана вимога оскаржена не була, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило, тому справа розглядалася за відсутності позивача.

Разом з тим, в контексті наведено, звертаю увагу, що відповідачем не дотримано процедури повідомлення позивача про розгляд справи, тим більше в умовах запроваджених карантинних обмежень, що спрямовані на зупинення поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), оскільки з направленої на адресу позивача вимоги № Вих-7.4/3209/20 від 06.05.2020 (отримана 08.05.2020) не можливо встановити, що відповідач повідомляв саме про розгляд справи про порушення рекламного законодавства.

Крім того, Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області не було позбавлене можливості винести та направити позивачеві додаткову вимогу, із зазначенням дати та іншої необхідної інформації про розгляд справи про порушення законодавства України про рекламу.

Поряд з цим, суду не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення рекламного законодавства.

Відтак, позивач не була обізнана з місцем, датою та часом розгляду її справи. А отже, права позивача на участь у розгляді її справи було порушено.

Таким чином, суд доходить висновку, що Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області не належно повідомило позивача про розгляд справи, чим порушило вимоги пункт 14 Порядку №693 та позбавило можливості ОСОБА_1 надати власні пояснення та заперечення.

Крім того, з метою з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи відповідач міг призначити експертизу відповідно до п. 15 Порядку, однак цього зроблено не було.

При цьому, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування рішення адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

В контексті викладеного, суд приходить до висновку, що порушення відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо повідомлення позивача про розгляд справи про порушення рекламного законодавства потягло за собою порушення права позивача надавати пояснення щодо суті правопорушень, подавати відповідні докази на підтвердження своєї позиції та скористатися правовою допомогою.

На думку суду, таке порушення могло вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, а тому, суд доходить висновку, що встановлений в ході судового розгляду справи факт недотримання ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області законодавчо встановлених вимог щодо належного повідомлення є самостійною підставою для визнання протиправними та скасування рішення № 011 від 20.05.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного суду України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норма права, викладених у постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись частиною другою статті 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Отже, суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за порушення законодавства про рекламу, діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак оскаржене рішення не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області № 011 від 20.05.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (вул. Максимовича, 19, м. Вінниця, 21036, )

Суддя Комар Павло Анатолійович