Справа № 580/1478/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1478/20 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року та додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пільгової пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; скасування рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаськoї області (протокол № 51 від 05.12.2019) щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня виникнення права на пенсію - 28.11.2019 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позов задоволено. Водночас у стягненні судових витрат на правову допомогу відмовлено.

19 червня 2020 року Черкаським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення у справі, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Не погоджуючись з рішення суду від 01 червня 2020 року в частині відмови у стягнення судових витрат на правову допомогу та додатковим рішенням від 19 червня 2020 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить виключити з мотивувальної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року мотивування відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви щодо стягнення судових витрат.

Апелянт зазначив, що сума витрат є обґрунтованою та підтверджується відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення від 01 червня 2020 року суд першої інстанції зазначив, що наведені у попередньому розрахунку витрати не підтверджені матеріалами справи, а саме необґрунтованими є витрати на професійну (правничу) допомогу адвоката в засіданнях, оскільки такі судові засідання не проводились. Крім того суд не прийняв до уваги витрати на підготовку (складання) та подання апеляційної скарги та професійну (правничу) допомогу адвоката при розгляді справи апеляційним судом, оскільки розгляд справи здійснюється судом першої інстанції. Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, викладеними у рішенні суду, з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

В даному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги № 9/04/20 від 17.04.2020 року, додаткову угоду від 17.04.2020 року до договору про надання правової допомоги № 9/04/20 від 17.04.2020 року, попередній розрахунок від 17.04.2020 року суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

У п.3.1. вказаного договору зазначено, що розмір гонорару та порядок проведення оплати гонорару визначається за домовленістю сторін, шляхом укладення додаткової угоди до даного договору.

У п. 6 додаткової угоди від 17.04.2020 року до договору про надання правової допомоги №9/04/20 від 17.04.2020 року вказано, що оплата фактичних витрат адвоката здійснюється позивачем на підставі наданого адвокатом розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було долучено до матеріалів справи розрахунок фактичних витрат, який передбачений умовами договору та додаткової угоди.

Долучений попередній розрахунок від 17.04.2020 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний розрахунок складений та підписаний самим позивачем. До того ж до вказаного розрахунку включені витрати, які не підтверджені матеріалами справи.

Крім того, станом на час прийняття рішення (01.06.2020 року) позивачем не було долучено до матеріалів справи докази, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Враховуючи вказані обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року, про те, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо правомірності прийнятого судом першої інстанції додаткового рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, ч.7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду було прийнято у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) 01 червня 2020 року.

До прийняття рішення по суті позивачем було заявлено вимогу про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правову допомогу. Було надано договір та попередній розрахунок витрат.

Рішення суду від 01 червня 2020 року позивачем було отримано 04 червня 2020 року та протягом п`яти днів з дня отримання рішення було надіслано на адресу суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення.

Отже позивачем було дотримано порядок подання відповідних доказів протягом встановленого строку.

До заяви позивачем було долучено акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 05 червня 2020 року за договором від 17.04.2020 року №9/04/20 на суму 6000 грн., а саме:

1) попередня консультація та ознайомлення з документами (0,5год.) - 500,00грн,

2) вивчення судової практики та складання позовної заяви (2,5год.) - 2500,00грн,

3) вивчення відзиву та складання відповіді на відзив (2,5год.) - 2500,00грн,

4) підготовка заяви про винесення додаткового рішення (0,5год) - 500,00грн.

Також надано копію квитанції від 05.06.2020 року на суму 5000,00 грн. про оплату позивачем адвокату Берднику В.В. правової допомоги.

На переконання колегія суддів зазначені документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення витрат.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., суд першої інстанції зазначив, що вказаний у акті перелік послуг не відповідає даним матеріалів судової справи, оскільки позовна заява та відповідь на відзив відповідача підписані та подані позивачем, а не адвокатом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Дослідивши зміст позовної заяви, відповіді на відзив, колегія суддів встановила, що у вказаних документах зазначено, що адвокат Бердник В.В. діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги №9/04/20 від 17.04.2020 року.

Крім того, у акті приймання-передачі наданої правової допомоги від 05 червня 2020 року за договором від 17.04.2020 року №9/04/20 зазначено номер справи у якій було надано правову допомогу.

Колегія суддів зазначає, що відсутність особистого підпису адвоката на процесуальних документах не свідчить про не надання адвокатом послуг позивачу.

Також суд першої інстанції у додатковому рішенні зазначив, що позивачем не надано до суду доказів того, що адвокат Бердник В.В. належним чином веде Книгу обліку доходів та витрат, а кошти у відповідній сумі відображені в Книзі, тобто оприбутковані.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Закон України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 1. Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 (далі - Положення №13) положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення №148).

Підпунктом 10 пункту 3 Положення №148 визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

З аналізу наведених норм законодавства колегія суддів дійшла висновку, що Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, колегія суддів доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також колегія суддів зазначає, що статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19.

Таким чином, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача є неправомірним.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних витрат Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 витрати у справі №580/1478/20 на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

А.Ю. Коротких