Справа № 140/2001/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2001/19 пров. № 857/13991/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

представника позивача Мамченка І.О.,

представників відповідача Федорчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року (прийняте у м. Луцьку суддею Смокович В.І.; складене у повному обсязі 18 листопада 2019 року) в адміністративній справі № 140/2001/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними і скасувати прийняті 23 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області):

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на 158 951 грн 27 коп.

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання із військового збору на 11 038 грн 29 коп.

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 1 662 610 грн.

- податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 36 630 грн 50 коп.

- податкове повідомлення-рішення № 223161307 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн;

- вимогу № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 53 572,50 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 10 163,14 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування прийнятих 23 березня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області вимоги № про сплату боргу (недоїмки) та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску залишено без розгляду (т. 3 а.с. 17 - 18).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказані податкові повідомлення-рішення є безпідставними та прийнятими всупереч чинному законодавству України; також є безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача, викладені акті перевірки.

Покликається на те, що висновок відповідача про завищення ним валових витрат за 2016 рік на суму 588 708 грн 41 грн., унаслідок чого на цю суму занижено його чистий дохід за 2016 рік, що стало наслідком заниження показників і сплати податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на 105 967 грн 51 коп. та військового збору на 8830 грн 63 коп., є безпідставним, оскільки придбані товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ) на суму 349 995,91 грн були використані ним у своїй господарській діяльності і передавались контрагентам відповідно до договорів оренди і субліцензійних договорів.

Придбане нерухоме майно, за яке сплачувались відсотки за користування кредитом, також було використане з метою отримання прибутку у межах його господарської діяльності (підвал придбаного житлового приміщення використовувався як склад для зберігання шин); витрати на відрядження в сумі 99 767,20 грн та витрати на ремонт офісних приміщень, благоустрій території на суму 54 259,74 грн підтверджено належними доказами. Тобто, усі ці валові витрати, які були задекларовані ним, пов`язані з отриманням доходу у межах його господарської діяльності, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку.

Що стосується відсутності пояснень та документів на підтвердження інших витрат на суму 52 975,00 грн, то така різниця виникла внаслідок помилки у їх відображенні.

Також він самостійно виправив помилку у частині віднесення контрагента ТОВ «Будівельна компанія «Трено» до неплатників ПДВ 22 травня 2018 року шляхом подання контролюючому органу уточнюючої декларації і розрахунку податкових зобов`язань, проте ця обставина під час перевірки не була врахована.

Формуючи висновки акта перевірки щодо залишків ТМЦ станом на початок перевіреного періоду, контролюючий орган безпідставно використав інформацію з попереднього акта перевірки від 25 липня 2016 року за 2014 - 2015 роки, позаяк податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі вказано акта були скасовані у судовому порядку з підстав протиправності висновків контролюючого органу за результатами перевірки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права; висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та необ`єктивно. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді цієї справи суд дійшов висновку про те, що суми, віднесені позивачем до валових витрат повністю підтверджуються первинними документами, а висновки акта перевірки та прийняті на підставі цього акта рішення є протиправними.

Проте, в ході перевірки позивач не надав підтвердження використання придбаних у суб`єкта господарської діяльності (далі - СГД) ОСОБА_2 і СГД ОСОБА_3 та переданих для ФОП ОСОБА_4 ТОВ «Крок-Торг» та ТОВ «Талфорд» ТМЦ у своїй господарській діяльності та пов`язаність з отриманням доходу за 2016 рік.

До складу валових витрат за 2016 року позивач включив витрати на відрядження у сумі 99 767,20 грн, що підтверджено наказами про відрядження та звітами про використання коштів, виданих на відрядження, у кількості 32 шт. Проте, на підтвердження валових витрат він відніс суму коштів на відрядження у періодах, які відсутні у листі ТОВ «Нокіан Шина»; тому перевіркою неможливо підтвердити суми витрат на відрядження найманих осіб СГД ОСОБА_1 до ТОВ «Нокіан Шина» у розмірі 20 394,40 грн. Крім того, доданий позивачем до матеріалів позовної заяви лист від ТОВ «Нокіан Шина» кардинально відрізняється від листа такого підприємства, що був наданий до перевірки.

До складу валових витрат за 2016 рік СГД ОСОБА_1 включив статтю витрат «відсотки банку» у сумі 149 082,70 грн, проте за кредитним договором позичальником є громадянин ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 як ФОП, а цільове використання кредиту - придбання нерухомого майна, на оплату комісії Банку; вказане майно використовується позивачем у власних цілях, відмінних від господарської діяльності СГД.

Позивач відповідно до розшифровки валових витрат за 2016 рік включив статтю витрат «інші витрати» в сумі 52 975 грн, проте в ході проведення перевірки він не надав пояснень та документального підтвердження пов`язаність цих витрат з отриманням доходу.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з ПДВ (рядки 1 - 9) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 встановлено порушення в частині заниження податкових зобов`язань, а саме: протягом березня, травня, червня, липня, вересня, жовтня та грудня 2017 року позивач включив до складу податкового кредиту відповідних періодів ПДВ в сумі 9403 грн з вартості придбаних ТМЦ (послуг), а саме: чистки комбінезонів при відсутності найманих осіб, будівельних матеріалів, електрообладнання, і т.д. Вказані ТМЦ не використовувалися у господарській діяльності, тому підлягають включенню до податкових зобов`язань відповідних періодів; а придбання вказаних ТМЦ на суму 54 259,74 грн не приймали участі у формуванні валових витрат за 2016 рік.

Згідно наданих первинних документів бухгалтерською обліку (податкових накладних на придбання та реалізацію ТМЦ і видаткових накладних), з урахуванням залишків станом на 31.12.2015 було визначено очікувану суму залишків ТМЦ на складах СГД ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено розбіжність в залишках товару на суму 7 330 411,29 грн (без ПДВ), які підприємцем не відображено в обсягах реалізованої продукції в перевіреному періоді, в результаті чого занижено валовий дохід, чистий дохід, а відтак і податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 466 082,26 грн за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, що було включено перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2017 року. Вказує, що в адміністративній справі № 857/4553/18, жодним чином не були скасовані залишки ТМЦ станом на 31.12.2015 в розмірі 9 230 507,50 грн, а навпаки судом встановлено факт наявності таких залишків. Більше того, суд дійшов висновку і про відсутність реалізації ТМЦ за відповідні періоди та врахував факт наявності таких ТМЦ як у самого позивача, так і переданих ним ТМЦ по договору консигнації - ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Щодо покликань позивача на те, що в колонці 6 таблиці за 2016 - 2017 роки ревізор неправомірно розрахував обсяг реалізованих ТМЦ за мінусом націнки 1,5 %, оскільки листом від 26.02.2017 ним повідомлено про те, що націнка на шини автомобільні не є сталою для всіх покупців та залежить від багатьох факторів, вказав на те, що на вимогу контролюючого органу про надання переліку документів для перевірки, листом від 14.02.2018 позивач повідомив, що за період перевірки (2016 - 2017 роки) реалізація товарів (шин автомобільних, дисків, акумуляторних батарей) відповідно до видів діяльності здійснювалася покупцям з націнкою 1 - 2 % у зв`язку із значною конкуренцією продавців на ринку, відтак для розрахунку обсягу реалізованих товарів взято середнє значення націнки - 1,5 %.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання; місце проживання АДРЕСА_1 ; види діяльності технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний); роздрібна торгівля пальним, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, надання в оренду вантажних автомобілів.

У період з 01.012016 по 31.12.2017 оподаткування одержаних доходів від провадження господарської діяльності здійснював на загальній системі оподаткування та був платником ПДВ (індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_1 ), ПДФО, єдиного внеску, військового збору (т. 3 а.с. 143 - 144, 148).

У період з 07 по 27 лютого 2018 року, на підставі наказу № 175 від 16.01.2018, направлень № 609 від 06.02.2018, № 801 від 20.02.2018, ГУ ДФС у Волинській області провело документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, за результатами чого 05 березня 2018 року складено акт № 3321/03-20-13-06/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

За висновками Акта перевірки позивачем порушено приписи:

- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі ПК України) занижено ПДФО за 2016 рік на суму 105 967 грн 51 коп.;

- підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не нараховано і не сплачено до бюджету військовий збір у сумі 8830 грн 63 коп.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.4 статті 200, пункти 201.4, 201.7 статті 201 ПК України, наказу Міністерства фінансів України № 21 від 28 січня 2016 року «Про затвердження норм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість» - завищено рядки 19, 20, 21 на суму 146 522 грн та занижено рядок 18, 18.1 на 1 330 088 грн декларації з ПДВ за грудень 2017 року;

- пункту 121.1 статті 121 ПК України не забезпечено зберігання частини первинних документів, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань за 2016 рік, зокрема первинних документів, що підтверджують понесені витрати, пов`язані із одержанням доходу (т. 3 а.с. 145 - 162).

На Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень 23 березня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області винесло податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з ПДФО на 158 951 грн 27 коп. (з яких: 105 967 грн 51 коп. - за податковими зобов`язаннями, 52 983 грн 76 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 11 038 грн 29 коп. (з яких: 8830 грн 63 коп. - за податковим зобов`язанням, 2207 грн 66 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на 1 662 610 грн (з яких: 1 330 088 грн - за податковими зобов`язаннями, 332 522 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 36 630 грн 50 коп. (сума завищення від`ємного значення - 146 522 грн);

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій із ПДФО в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводи адміністративного позову, не довів правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень, а відтак, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, позовні вимоги є обґрунтованими, а їх задоволення буде достатнім та ефективним способом поновлення порушених прав позивача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пунктів 44.1 - 44.3 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платниками податку є, зокрема: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (пункт 163.1 статті 163 ПК України).

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За вимогами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами / послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Отже, якщо товари (послуги, необоротні активи) придбаваються для повного або часткового використання в операціях, зазначених у підпунктах "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 Кодексу, платник податку на дату їх придбання включає сплачену/нараховану при придбанні таких товарів/послуг суму ПДВ до складу податкового кредиту (за умови своєчасної реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН). При цьому платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на відповідний обсяг придбаних товарів (послуг, необоротних активів), що призначені для використання в операціях, визначених у підпунктах "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 Кодексу, та не пізніше останнього дня звітного періоду скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлено статтею 200 ПК України, відповідно до пункту 200.4 якої при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності визначає стаття 177 ПК України, відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.4 якої доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат підприємця, зокрема: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; документально не підтверджені витрати (пункт 177.4).

За змістом цих норм, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму документально підтверджених витрат, які відносять до витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ цього Кодексу. А чистий оподатковуваний дохід такої фізичної особи-підприємця визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням. Така фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), згідно зі статтею 1 якого первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За вимогами частини другої статті 3 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 Закону № 996-ХIV, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.2 Положення № 88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Пунктом 6.2 Положення № 88 встановлено, що первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерська та інша звітність до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерській службі у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.

Як встановлено судом, у перевіреному періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював свою господарську діяльність у межах, зокрема, дилерського договору № 767 від 28 липня 2016 року, укладеного з ТОВ «Преміорі», на підставі якого він, як дилер, зобов`язався закуповувати у продавця продукцію (автомобільні шини) у встановлених об`ємах та реалізовувати її на обумовленій території відповідно до виставлених планів закупівлі, на підтвердження чого було надано копії планів закупівлі продукції, виставлених базових цін, погоджених порядків ціноутворення, стандартів дистрибуції.

Також він уклав субліцензійні договори № ВП-067, № ВП-76 від 15 вересня 2015 року з ТОВ «Нокіан Шина», відповідно до умов яких субліцензіат ФОП ОСОБА_1 отримав від субліцензіара невиключне право на використання в Україні знаків для товарів і послуг (торговельної марки « ІНФОРМАЦІЯ_1 »); сторони погодили стандарти роботи шинних центрів Vianor. Також, між ними було укладено договір поставки шин від 23 грудня 2015 року та додаткові угоди до нього.

Перевіркою правильності визначення валових витрат за 2016, 2017 роки, пов`язаних із одержанням доходу, встановлено їх завищення на 588 708 грн 41 коп., у зв`язку з тим що до складу валових витрат за 2016 рік ФОП ОСОБА_1 відніс витрати на придбання ТМЦ у підприємця ОСОБА_2 усього на суму (без ПДВ) 299 993 грн 35 коп. (на процесори, картриджі, блоки живлення, карти пам`яті, чорнила, фото барабани, накопичувачі на жорстких магнітних дисках, кабельні короби, тонери, акумуляторні батареї, кабелі силові, колонки, плівки для ламінації, блок безперебійного живлення та ін.) та підприємця ОСОБА_3 (на подовжувачі, кабель силовий, фотобарабани, батарейки, мережеві фільтри, тюнери, плівки ламінаційні, картриджі, зарядні пристрої, перехідники та ін.) усього на суму (без ПДВ) 50 002 грн 56 коп., які надалі були передані ТОВ «Талфорт», ТОВ «Крок-торг» та ФОП ОСОБА_4 , щодо яких позивач не надав доказів про підтвердження використання таких ТМЦ у своїй господарській діяльності.

Встановлено, що за умовами договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.01.2017 з ТОВ «Талфорт» (орендарем) позивач зобов`язався передати, а орендар - прийняти у строкове платне користування частину приміщення (10 кв. м) в АДРЕСА_2 , для використання у господарській діяльності останнім, вартість оренди - 200 грн за місяць. Передача приміщення здійснюється з оформленням акта приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання цього договору позивач передав орендарю ТОВ «Талфорт» вказаний об`єкт оренди разом з устаткуванням та обладнанням (ноутбуками, принтерами), що сторони угоди оформили актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.01.2017. На виконання цього договору позивач за актом передав разом з орендованим приміщенням і обладнання: процесори, картриджі, блоки живлення, карти пам`яті, чорнила, фотобарабани, накопичувачі на жорстких магнітних дисках, кабельні короби, тонери, акумуляторні батареї, силові кабелі, колонки, плівки для ламінації, блоки безперебійного живлення, чіпи та ін. на загальну суму 229 696 грн 21 коп.; оплата за передане у користування майно і обладнання підтверджена звітом про дебетові і кредитові операції за 29.12.2016.

Також, на підставі договорів оренди майна від 15.04.2015 № ГТ-067, № ГТ-076 позивач передав у строкове платне користування ТОВ «Крок-Торг» комплект комп`ютерного обладнання, призначеного для реалізації проектів «Єдина база гарантійних талонів», «Віанор картка»; сторони домовились, що вартість оренди - 1 грн 20 коп. на рік за один комплект майна. Факт передачі обладнання (подовжувачі, кабелі силові, фотобарабани, роз`єми живлення, батарейки, тонери, карти пам`яті, накопичувачі, мережеві фільтри, картриджі, зарядні пристрої та ін.) на суму 23 247 грн 55 коп. та 26 755 грн 01 коп. сторони оформили актами приймання передачі обладнання від 27.12.2016.

Відповідно до договорів оренди майна № ГТ-076, № ГТ-067 від 15.04.2015, укладених з ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Крок-Торг», а також актів про надання в оренду майна «без дати» позивач надав для ФОП ОСОБА_4 майно згідно переліку на суму 19 376,83 грн та ТОВ «Крок-Торг» на суму 19 376,83 грн., хоча вказане майно придбавалося позивачем у IV кварталі 2016 року та не могло бути передане через його відсутність; також ці операції не відображені позивачем в бухгалтерському та податковому обліку.

Встановлено, що надані до позовної заяви акти від 27.12.2016 приймання - передачі обладнання в додаток до Договору № ГТ-067, № ГТ-076 від 15.04.2015 не були надані ні під час перевірки, ні до заперечень на акт перевірки, а відтак суд не бере їх до уваги.

З приводу покликання позивача на те, що придбані у ФОП ОСОБА_7 ТМЦ (3 ноутбуки марки Samsung RV508, Lenovo IdeaPad 100-15IBY, Asus F3Ke та 2 принтери Canon LBP 2900, Canon PIXMA MP 450), були передані на ТОВ «Талфорд» відповідно до договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.01.2017 та акта прийому-передачі нежитлового приміщення, встановлено, що вказані товари, відсутні у переліку товарів придбаних у СГД ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Тако у запереченнях на акт перевірки не було зроблено посилань на акт від 01.01.2017 приймання - передачі обладнання в додаток до договору № 1 від 01.01.2017, укладеного з ТОВ «Талфорт».

Суд першої інстанції вказав, що факти придбання, передачі контрагентам та використання позивачем вказаних ТМЦ у своїй господарській діяльності підтверджено належними доказами, в т.ч. й субліцензійними договорами.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач придбавав вищевказану техніку та передавав її у користування третім особам на виконання умов дилерського договору № 767 від 28 липня 2016 року, укладеного з ТОВ «Преміорі» та субліцензійних договорів № ВП-067, № ВП-76 від 15 вересня 2015 року, укладених з ТОВ «Нокіан Шина», а вказані контрагенти надавали допомогу в оформленні гарантій на продані шини. Проте, як в ході перевірки, так і в ході судового розгляду позивач не надав жодних доказів на підтвердження використання зазначених ТМЦ у своїй господарській діяльності; яким саме чином діяльність цих контрагентів пов`язана з діяльністю позивача, як вказані контрагенти беруть участь у його господарській діяльності, з урахуванням того, що ці контрагенти є самостійними суб`єктами господарювання та яку конкретну економічну вигоду отримав позивач внаслідок такої господарської діяльності, при тому, що пояснення представника позивача з цього приводу носять узагальнюючий, абстрактний характер.

Вказане дає підстави вважати, що ці ТМЦ не використовувалися ним у господарській діяльності та не пов`язані з отриманням доходу за 2016 р., при тому, що в його офісному приміщенні, яке знаходиться у приміщенні шиномонтажної майстерні, встановлено лише 2 комп`ютери та 1 принтер.

При перевірці правильності визначення валових витрат за 2016 рік, пов`язаних із одержанням доходу, контролюючий орган установив безпідставне включення до їх складу витрат на відрядження працівників на суму 20 394,40 грн, у зв`язку з ненаданням позивачем відповідних документальних доказів.

Так, у ході проведення перевірки позивач надав листи від ТОВ «Преміорі» та ТОВ «Нокіан Шина», що наймані особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були відряджені позивачем до вказаних юридичних осіб з метою вивчення нового асортименту товару для подальшого продажу та/або перебування на навчально-мотиваційному тренінгу. Загальна сума відрядних по звітах, наданих для перевірки дорівнює 83 506,80 грн. Різниця між сумою віднесених позивачем до валових витрат за 2016 р. та наданими документами у ході перевірки становить 16 260,40 грн (99 767,20 - 83 506,80 = 16 260,40).

На вимогу контролюючого органу позивач надав листи від ТОВ «Нокіан-Шина», що вказані наймані особи перебували у відряджені у період: з 02.02.2016 по 22.02.2016; з 18.04.2016 по 29.04.2016; з 06.06.2016 по 20.06.2016; з 08.08.2016 по 19.08.2016, від ТОВ «Преміорі» у період: з 25.01.2016 по 29.01.2016; з 14.03.2016 по 30.03.2016; з 23.05.2016 по 30.05.2016; з 11.07.2016 по 25.07.2016; з 19.09.2016 по 27.09.2016.

Проте, на підтвердження валових витрат позивач відніс суму коштів на відрядження у періодах, які відсутні у листі ТОВ «Нокіан Шина», згідно: наказів від 11.01.2016, 10.05.2016, 01.09.2016, 17.10.2016, 07.11.2016.

Відтак, перевірка дійшла висновку про неможливість підтвердження суми витрат на відрядження найманих осіб позивача до ТОВ «Нокіан Шина» у розмірі 20 394,40 грн.

Разом з тим, наданий позивачем до позовної заяви лист від ТОВ «Нокіан Шина» кардинально відрізняється від листа ТОВ «Нокіан Шина», що був наданий до перевірки.

Суд першої інстанції вказав, що такі відрядження були здійснені з метою навчання щодо правильного користування продукцією та з метою забезпечення належного рівня якості надання послуг в мережі шинних центрів «Віанор», згідно дилерського договору № 767 від 28.07.2016, укладеного з ТОВ «Преміорі» та субліцензійних договорів № ВП-067, № ВП-76 від 15.09.2015, укладених з ТОВ «Нокіан Шина», що підтверджено наказами про відрядження. Відтак, суд дійшов висновку про належне підтвердження первинними документами понесених позивачем спірний витрат на відрядження у 2016 році, а висновок контролюючого органу про безпідставне включення до їх складу витрат на суму 20 394 грн 40 коп. у зв`язку із ненаданням підтверджуючих документів та розбіжністю у листах ТОВ «Нокіан Шина» щодо періодів таких відряджень суд оцінив критично.

Суд врахував, що лист від ТОВ «Нокіан Шина» не є документом первинного бухгалтерського обліку, на підставі якого формувалась податкова звітність, а слугує додатковим підтвердженням або спростуванням відповідної інформації. А доданий позивачем до позовної заяви лист № 03.02/003 від 03.02.2018 ТОВ «Нокіан Шина» щодо підтвердження перебування працівників позивача у відрядженні протягом 2016 року не викликає у суду сумнівів щодо його достовірності, інформація, яка міститься у ньому, не є суперечливою та підтверджується наказами про направлення у відрядження, авансовими звітами.

З огляду на наведе, суд дійшов висновку про безпідставність висновку контролюючого органу про недоведеність позивачем понесених витрат на відрядження працівників за 2016 рік в сумі 99 767 грн 20 коп.

Проте, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками апелянта про неможливість підтвердження суми витрат на відрядження найманих осіб позивача до ТОВ «Нокіан Шина» у розмірі 20 394,40 грн, у зв`язку з тим, наданий позивачем до позовної заяви лист від ТОВ «Нокіан Шина» кардинально відрізняється від листа ТОВ «Нокіан Шина», що був наданий до перевірки, при тому, що позивач та його представник не надали до суду належних обґрунтувань щодо таких розбіжностей, як і не надали листа від ТОВ «Нокіан Шина», яким би останнє повідомило про причини таких розбіжностей.

Перевіркою встановлено, що до складу валових витрат за 2016 рік позивач включив статтю витрат «відсотки банку» у сумі 149 082,70 грн, яка складається з відсотків, сплачених громадянином ОСОБА_1 АТ «ОТП Банк» згідно кредитного договору від 02.06.2008 №ML-A03/093/2008. Цільове використання кредиту - придбання нерухомого майна, на оплату комісії Банку; сума відсотків підтверджена довідкою АТ «ОТП Банк» від 11.01.2017 за вих. № А0-4/А00-4/10. Нерухомим майном, згідно цього договору, є 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Із пояснень позивача та його представника встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає в цьому будинку і ця адреса його зареєстрованим місцем проживання.

У зв`язку з недостатністю місця для зберігання шин в офісних та складських приміщеннях (по АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) шини зберігались у гаражі цього будинку; на підтвердження наявності в будинку гаражного приміщення (17,3 кв. м) до суду надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. А на підтвердження використання цього гаража у межах господарської діяльності позивача останній надав копії видаткових накладних, накладних на переміщення, із яких видно, що шини поставлено саме за цією адресою, а також договору відповідального зберігання № 29/07/1-ВЗ від 29 липня 2016 року, укладеного між позивачем і ФОП ОСОБА_5 .

Задовольняючи в цій частині позов, суд першої інстанції вказав, що обмежень щодо використання позивачем належного йому нерухомого майна у межах його господарської діяльності суд не встановив; доказів протиправності такого використання відповідач суду не надав.

Проте, як видно із матеріалів справи, за місцем ведення позивачем господарської діяльності є відповідні складські приміщення, призначені, зокрема, для зберігання шин, а зазначений вище будинок використовується позивачем у власних цілях, відмінних від його господарської діяльності, а відтак сума витрат, пов`язаних зі сплатою відсотків банку за кредитним договором не відноситься до складу валових витрат за 2016 рік, оскільки не пов`язана з отриманням доходу.

Крім того, позивач відповідно до розшифровки валових витрат за 2016 рік включив статтю витрат «інші витрати» - 52 975 грн, на підтвердження яких не надав до перевірки жодних пояснень та документальних підтверджень, які підтверджують пов`язаність цих витрат з отриманням доходу, незважаючи на прохання про це з боку посадових осіб контролюючого органу.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях ПДВ (рядки 1 - 9) за 2017 рік встановлено порушення в частині заниження податкових зобов`язань, у зв`язку з включенням позивачем до складу податкового кредиту протягом березня, травня, червня липня, вересня, жовтня та грудня 2017 року ПДВ в сумі 9403 грн з вартості придбаних ТМЦ (послуг), а саме: чистки комбінезонів при відсутності найманих осіб, будівельних матеріалів, електрообладнання, і т.д., які не використовувалися у господарській діяльності, а придбані ТМЦ на суму 54 259,74 грн (в т.ч. ПДВ 9043,29 грн) не приймали участі у формуванні валових витрат за 2016 рік. А відтак вказана суму ПДВ підлягає включенню до податкових зобов`язань відповідних періодів.

Також перевіркою встановлено розбіжність в залишках товару на суму 7 330 411,29 грн, які позивач відобразив в обсягах реалізованої продукції в перевірений період, що призвело до заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на суму 1 466 082,26 грн ПДВ, що було включено перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2017 року.

До перевірки позивач надав завірений перелік залишків ТМЦ станом на 31.12.2016 у сумі 12 195 799,01 грн та станом на 31.12.2017 у сумі 11 341 796,91 грн.

Перевіркою встановлено розбіжність в залишках ТМЦ на суму 7 330 411,29 грн (без ПДВ), які позивач не відобразив в обсягах реалізованої продукції в перевіреному періоді, що призвело до заниження податкових зобов`язань за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на суму 1 466 082,26 грн ПДВ, що було включене перевіркою до податкового зобов`язання за грудень 2017 року.

Згідно з актом перевірки та матеріалами справи позивач надав до перевірки залишки ТМЦ станом на 31.12.2015 в розмірі 11 076 881,73 грн з ПДВ.

Зокрема, сума залишків ТМЦ станом на 31.12.2016 за результатами перевірки становить 4 083 476,20 грн: 230 507,20 грн - залишки станом на 31.12.2015 +14 550 239,12 грн (сума придбаних ТМЦ у платників ПДВ з урахуванням наданих до перевірки накладних) за 2016 рік + 614 085,50 грн (сума придбаних ТМЦ у платників на спрощеній системі оподаткування з урахуванням наданих до перевірки накладних) за 2016 рік = 24 394 832,12 грн - всього ТМЦ з урахуванням залишків (кол. 2 + 3 + 4) за 2016 рік.

За 2017 рік: 20 311 355,92 грн - обсяг реалізації ТМЦ за 2016 з урахуванням націнки 1,5 %; 24 394 832,12 грн - 20 311 355,92 грн = 4 083 476,20 грн - сума залишків станом на 31.12.2016 за результатами перевірки, (а. 26 Акта перевірки); сума залишків ТМЦ на 31.12.2017 за результатами перевірки - 4 011 385,62 грн; 4 083 476,20 грн - сума залишків станом на 31.12.2016 за результатами перевірки + 6 816 621,16 грн (сума придбаних ТМЦ у платників ПДВ з урахуванням накладних, що були надані до перевірки) + 0 (сума придбаних ТМЦ у платників на спрощеній системі) = 10 900 097,36 грн - всього ТМЦ з урахуванням залишків (кол. 2 + 3 + 4) за 2017 рік.

6 888 711,74 грн - обсяг реалізованих ТМЦ за 2016 з урахуванням націнки 1,5 %, 10 900 097,36 грн - 6 888 711,74 грн = 4 011 385,62 грн - сума залишків станом на 31.12.2017 за результатами перевірки (а. 26 Акта перевірки).

Водночас, за даними позивача залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 - 11 341 796,91 грн, тобто різниця - 7 330 411,29 грн.

За приводу посилань на рішення в адміністративній справі № 857/4553/18 встановлено, що предметом спору у такій є визнання протиправним та скасування ППР від 07.10.2016 № з ПДФО на суму 1 437 492,23 грн, яке винесене за висновками акта перевірки № 3363/13-04/ НОМЕР_1 від 25.07.2016, якими встановлено заниження суми чистого доходу, яке виникло за рахунок заниження валового доходу за відповідні періоди. Так, згідно з наданими для перевірки залишки ТМЦ (без ПДВ) станом на 31.12.2015 - 9 230 507,50 грн; станом на 01.01.2015 позивач такі залишки не надав, що було підставою для висновку про відсутність залишку та включення залишків товарів, як реалізованих, до складу валового доходу. Тобто, в цій справі не були скасовані залишки ТМЦ станом на 31.12.2015 в розмірі 9 230 507,50 грн, а навпаки встановлено факт наявності таких залишків. Суд у цій справі дійшов висновку і про відсутність реалізації ТМЦ за відповідні періоди та врахував наявність таких ТМЦ як у самого позивача, так і переданих для ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за договорами консигнації.

Тобто, актом перевірки № 3363/13-04/ НОМЕР_1 від 25.07.2016 встановлено відсутність залишків ТМЦ, що призвело до заниження валового доходу (внаслідок їх реалізації), а вказаним рішенням встановлено та підтверджено факт наявності таких залишків, в тому числі станом на 31.12.2015 на суму 9 230 507,50 грн.

Отже, посадові особи контролюючого органу під час проведення документальної планової виїзної перевірки позивача (Акт перевірки) правомірно здійснили розрахунок залишків ТМЦ за перевірений період, з урахуванням наданих позивачем первинних документів, та враховано залишки ТМЦ станом на 31.12.2015 в розмірі 9 230 507,50 грн, які попередньо були підтверджені вищевказаним рішенням суду.

З приводу застосування при розрахунку націнки 1,5 % встановлено, що листом від 26.02.2017 позивач повідомив про те, що націнка на шини автомобільні не є сталою для всіх покупців та залежить від багатьох факторів; а листом від 14.02.2018 позивач повідомив, що за період перевірки (2016 - 2017 роки) реалізація товарів (шин автомобільних, дисків, акумуляторних батарей) відповідно до видів діяльності здійснювалася покупцям з націнкою 1 - 2 % у зв`язку із значною конкуренцією продавців на ринку, в т.ч. наявністю торгівлі даними товарами через мережу конкурентних інтернет-магазинів що значно демпінгує можливу націнку (лист додається).

Враховуючи зазначене, ревізор взяв для розрахунку обсягу реалізованих товарів середнє значення націнки - 1,5 %.

Що стосується покликань суд першої інстанції на інші обставини, то колегія суддів апеляційного суду враховує, що документи з приводу таких обставин до перевірки податковому органу не надавались, а відтак не можуть враховуватися при вирішенні спору з приводу правомірності висновків посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тому, що зазначені вище порушення підтверджені належними доказами, що для підстави для висновку про правомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 23 березня 2018 року: № про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО на 158 951 грн 27 коп.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 11 038 грн 29 коп.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на 1 662 610 грн; № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ в сумі 36 630 грн 50 коп.; № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з ПДФО в розмірі 510 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року в адміністративній справі № 140/2001/19 скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
М. П. Кушнерик
Постанова складена у повному обсязі 04 вересня 2020 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду