Справа № 520/7732/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
02 вересня 2020 р. № 520/7732/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), в якому просить суд

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) грошової компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 09 квітня 2016 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) грошову компенсацію додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 09 квітня 2016 року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) індексації грошового забезпечення за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) індексацію грошового забезпечення за період з 29 січня 2015 р. по 09 квітня 2016 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) зробити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) новий розрахунок (перерахунок) грошового забезпечення за весь період служби, враховуючи остаточний розрахунок при звільненні, тобто за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016 року, з наданням, у відповідності до статті 110 КзпПУ, письмових повідомлень щомісячних розшифровок нарахованої суми за видами виплат; розмірами і підставами відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати, враховуючи індексацію та додаткові відпустки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) надати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) нову довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за весь період служби, тобто за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016;

- стягнути суму моральної шкоди у розмірі 130000,00 (сто тридцять тисяч гривень 00 коп) грн.

Ухвалою суду від 22.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та був звільнений з військової служби з 09.04.2016. У 2015 році позивач отримав посвідчення учасника бойових дій. Позивач вважає, що при звільненні йому неправомірно не проведено розрахунок та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої чинним законодавством, та індексації грошового забезпечення за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016 року.

Від ТВО командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що позивач не набув права на додаткову відпустку, а невиплата індексації відбулася внаслідок надання роз`яснення Департаментом фінансів МО України про її ненарахування та відсутності бюджетного фінансування, призначеного для її виплати. Крім того, відповідачем сплачувалась індексація позивачу по грудень 2015 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , з 29.01.2015 по 09.04.2016 був мобілізований до Збройних сил України та проходив військову службу у військовій частині п/п НОМЕР_7 та п/п НОМЕР_3 (в/ч НОМЕР_2 )

29 січня 2015 року позивача було мобілізовано на військову службу до п/п НОМЕР_7 на підставі Указу Президента № 15/2015 від 14 січня 2015 року (наказ начальника штабу п/п В5229 № 20 від 29.01.2015 року) та зараховано до особового складу п/п НОМЕР_7 на посаду курсанта.

09.03.2015 позивача було звільнено з п/п В5229 на підставі наказу начальника штабу п/п В5229 № 54 від 09.03.2015 року та 10.03.2015 зараховано на військову службу до п/п НОМЕР_3 на підставі наказу начальника штабу п/п В3231 № 58 від 10.03.2015 року на посаду старшого навідника.

09 квітня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби на підставі Указу Президента № 115/2016 від 25 березня 2016 року (наказ начальника штабу п/п В3231 № 89 від 09.04.2016 року)

В період з 13.05.2015 року по 30.09.2015 року та з 27.10.2015 року по 31.03.2016 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується посвідченнямучасника бойових дій серії НОМЕР_8 від 23.12.2015 року, виданим начальником управління персоналом в/ч НОМЕР_9 , згідно якого позивач має статус учасника бойових дій.

Як вбачається з копії наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 89 від 09.04.2016 року, позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, вважаючи що позивач не мав права на отримання додаткових відпусток як учасник бойових дій.

Відомості про виплату (невиплату) позивачу індексації грошового забезпечення зазначений наказ не містить.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 09 квітня 2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі за текстом - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Відповідно до п. 37.11 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказ Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329, чинної на момент звільнення позивача, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, зазначеним у пунктах 37.9 та 37.10 цієї Інструкції, що мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, чинного з 20.07.2018, (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Відтак, у відповідача наявний обов`язок щодо виплати такої компенсації позивачу за період з 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 09 квітня 2016 року.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити свою позицію щодо строків звернення позивача до суду із цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року у справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

З огляду на зазначене, суд вважає наявними підстави для врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по зразковій справі №620/4218/18, оскільки спірні правовідносини стосуються виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в частині права на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Щодо вимоги про нарахування та виплату сум індексації за період з 29.01.2015 по 09.04.2016 суд зазначає наступне.

Частинами 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011 -XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачена також частиною п`ятою статті 95 КЗпП України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року N 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч. ч.1, 6 ст. 2, ч.1 ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 Закону)

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та організаційно-правової форми юридичної особи.

Частиною 2 ст. 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Згідно пункту 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється, зокрема, у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовців є базою для нарахування індексації відповідно до Закону № 1282-ХІІ, тому індексація підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті відповідачем за законодавчо визначених умов щодо значення індексу споживчих цін, що спростовує твердження представника відповідача у відзиві на позов.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі "Кечко проти України" висловив правову позицію, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1.

Індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Стосовно періоду з 29.01.2015 по 09.03.2015 суд зазначає, що у вказаному періоді позивач, відповідно до військового квитка перебував на службі в військовій частині польова пошта НОМЕР_7 .

Як вбачається з копії військового квитка, позивача з 29.01.2015 року зараховано за призовом до особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_7 (6 навчальний артилерійський полк, що входив до складу 169-го навчального центру Сухопутних військ ЗСУ і готував спеціалістів наземної артилерії.) на посаду курсанта.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 6.12 п. 6 Інструкції курсантам навчальних частин, підрозділів, шкіл, курсів, навчальних загонів та навчальних центрів з підготовки сержантів, старшин і спеціалістів-солдатів, матросів виплачуються посадові оклади: зарахованим на навчання безпосередньо після призову на військову службу - посадові оклади за I тарифним розрядом, передбачені для військовослужбовців строкової служби.

Згідно додатка 7 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» посадовий оклад за I тарифним розрядом, передбачені для військовослужбовців строкової служби станом на день зарахування позивача до особового складу ПП В 5229 на посаду курсанта становив 154 грн.

Станом на дату подання позову військова частина НОМЕР_7 розформована. Правонаступником визначено управління 169 навчального центру с. Десна Чернігівської області (військова частина НОМЕР_10 ) на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 10.06.2016 №Д-322/1/1 18дск директивою командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 13.6.2015 №Д-14дск. Зазначені обставини встановлені Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 1640/2878/18, яка набрала законної сили.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 29.01.2015 по 09.03.2015 проходив службу в іншій військовій частині, яка здійснювала нарахування грошового забезпечення, з огляду на що вимоги щодо нарахування та виплати індексації за вказаний період не відносяться до компетенції відповідача, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідачем було надано до суду довідку про розмір нарахованої та виплаченої індексації за період з 10.03.2015 по 31.12.2015 року, згідно якої позивачу було нараховано з березня 2015 по грудень 2015 року та виплачено індексацію за період з червня 2015 по грудень 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2015 позивача було звільнено з п/п В5229 на підставі наказу начальника штабу п/п В5229 № 54 від 09.03.2015 року (без звільнення з військової служби) та 10.03.2015 зараховано до особового складу до п/п В3231 на підставі наказу начальника штабу п/п В3231 № 58 від 10.03.2015 року на посаду старшого навідника.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений Постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078 .

Відповідно до п.п. 10-1, 10-2 вказаного Порядку:

- обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу;

- для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з посади курсанта п/п В 5229 09.03.2015 та призначено на посаду старшого навідника п/п В3231 без звільнення з військової служби.

З наданих до матеріалів справи довідок та з урахуванням розміру посадового окладу, передбаченого законодавством України для курсантів навчальних частин, підрозділів, шкіл, курсів, навчальних загонів та навчальних центрів з підготовки сержантів, старшин і спеціалістів-солдатів, матросів вбачається, що сума збільшення заробітної плати за новим місцем служби більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, відтак такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, а отже за вказаний місяць індексація не виплачується.

Як вбачається з п. 5 Порядку, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення приймається за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати (у базовому місяці враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру) перевищить суму індексації. Починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком розраховується індекс для проведення подальшої індексації.

Таким чином, у позивача внаслідок зміни посади військової служби відбулося підвищення грошового забезпечення (зокрема посадового окладу) у березні 2015 року.

Відтак, березень 2015 року стає базовим для обчислення індексації.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням того, що відповідачем здійснено нарахування та виплату індексації за період з 09.03.2015 по грудень 2015 включно, а нарахування та виплата індексації за період з 29.01.2015 по 09.03.2015 відносились до компетенції військової частини польова пошта НОМЕР_7 , вимоги позивача щодо виплати йому індексації за період з 29.01.2015 по 31.12.2015 задоволенню не підлягають.

Стосовно періоду з 01.01.2016 по 09.04.2016 суд зазначає наступне.

Позивачу за період з 01.01.2016 по 09.04.2016 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що не заперечується сторонами.

Доказів наявності підстав, встановлених законом для невиплати індексації за вказаний період, або доказів виплати такої індексації відповідачем до матеріалів справи не додано.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на телеграму Міністра оборони України від 31.12.2015 № 248/3/9/1/1150 та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, згідно яких у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого розпорядження, з огляду на те, що телеграма та роз`яснення не є нормативно-правовими актами та не можуть бути підставою для ненарахування індексації.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 (в редакції станом на 01.01.2016) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Постанова КМУ від 9 грудня 2015 р. № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів, якою вносились зміни до Постанови КМУ від 17.07.2003 року № 1078 не передбачає підвищення окладів (тарифних ставок) військовослужбовцям.

Відтак, зміни до законодавства, на які посилається відповідач, не є підставою для невиплати індексації позивачу з 01.01.2016 року. Інших підстав відповідач суду не навів, доказів підвищення окладів військовослужбовців, зокрема позивача з 01.01.2016 суду не надав, інших передбачених чинним законодавством підстав для невиплати індексації за період з 01.01.2016 по 09.04.2016 суду не навів.

Суд зазначає, що ненарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, та є протиправним.

При цьому обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення, та доказів того, що ним у спірному періоді надсилались до відповідного органу звернення щодо виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Отже, при виплаті позивачу грошового забезпечення без проведення його індексації за період з 01.01.2016 по 09.04.2016 включно відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.04.2016 включно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач також просить визнати протиправними дії Військовій частини НОМЕР_2 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період 29.01.2015 по 09.04.2016 включно. Суд зазначає, що невиплата індексації грошового забезпечення за певний період є пасивною формою поведінки відповідача як суб`єкта владних повноважень, а тому належним способом захисту прав позивача щодо належного грошового забезпечення (нарахування та виплата індексації) є визнання протиправною бездіяльності військової Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, з урахуванням висновків суду з 01.01.2016 по 09.04.2016 включно.

У зв`язку з задоволенням судом вимог зобов`язального характеру щодо нарахування та виплати компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про зобов`язання зробити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) новий розрахунок (перерахунок) грошового забезпечення за весь період служби, враховуючи остаточний розрахунок при звільненні, тобто за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016 року, з наданням, у відповідності до статті 110 КзпПУ, письмових повідомлень щомісячних розшифровок нарахованої суми за видами виплат; розмірами і підставами відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати, враховуючи індексацію та додаткові відпустки та

надати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) нову довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за весь період служби, тобто за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016, оскільки право позивача на момент розгляду даної справи вже є порушеним через отримання відповідних розшифровок та довідок без зазначення всіх належних складових.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у позовній заяві посилається на той факт, що протиправні дії відповідача викликали в позивача сильні переживання, які погано сказуються на його серці, у зв`язку з наявністю у позивача низки захворювань з неврології та кардіології, які внаслідок виниклих правовідносин загострились.

Проте, позивачем жодних доказів на підтвердження наведених у позові обставин не надано.

В той же час, ч. 4 ст. 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд зазначає, що позивачем при поданні позову зазначений обов`язок щодо подання доказів на підтвердження понесених моральних страждань не виконано. В ході розгляду справи, позивачем зазначені докази також не подані.

КАС України визначає обов`язок сторін довести в ході судового розгляду обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. (ст.. 77 КАС України).

Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, яку позивач вважає протиправною.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) грошової компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 09 квітня 2016 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) грошову компенсацію додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 23 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 09 квітня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 09 квітня 2016 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 р. по 09 квітня 2016 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) зробити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) новий розрахунок (перерахунок) грошового забезпечення за весь період служби, враховуючи остаточний розрахунок при звільненні, тобто за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016 року, з наданням, у відповідності до статті 110 КзпПУ, письмових повідомлень щомісячних розшифровок нарахованої суми за видами виплат; розмірами і підставами відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати, враховуючи індексацію та додаткові відпустки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) нову довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за весь період служби, тобто за період з 29 січня 2015 року по 09 квітня 2016.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 вересня 2020 року.

Суддя Білова О.В.