Справа № 520/10737/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

02.09.2020 р. справа №520/10737/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - пенсійний орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 13.08.2020р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 14.08.2020р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 31.08.2020р.

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, згідно заяви від 28.03.2020 року, на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.03.2020 року № 39, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області; 2) скасування Рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 21 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.03.2020 року № 39 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.03.2020 року № 39, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.03.2020 року № 39, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, без обмеження граничним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року; 4) встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання в місячний строк з дня отримання постанови подати звіт про виконання рішення.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що вчинене пенсійним органом волевиявлення у формі відмови є протиправним, адже строює штучні перешкоди в одержані належних виплат за щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці (далі за текстом - утримання).

Відповідач із поданим позовом не погодився, зазначивши, що соціальне забезпечення громадянина проводиться з урахуванням діючих актів законодавства.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник з 23.09.2016р. є суддею у відставці Московського районного суду м. Харкова, одержує від Управління платежі з утримання у розмірі 90% суддівської винагороди діючого судді місцевого суду.

01.01.2020р. мала місце подія збільшення розміру оплати праці професійного судді, що відносно заявника підтверджено Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 28.02.2020 р. №04-52/282.

03.03.2020р. заявник письмово звернувся до пенсійного органу з приводу перерахунку розміру утримання.

Рішенням пенсійного органу від 06.03.2020р. у перерахунку розміру утримання було відмовлено.

Не погодившись із відповідністю закону владного волевиявлення пенсійного органу з приводу перерахунку розміру утримання, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею ст.46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, а за приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносно заявника таким законом є: 1) положення ч.1 ст.126 і ст.130 Конституції України; 2) положення ст.ст.133 і 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі за текстом - Закон України №2453-VI) у редакції Закону України від 12.02.2015р. №192-VIII, від 02.03.2015р. №213-VIII та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016; 3) положення ст.ст.135 і 142, а також пунктів 22, 23, 25 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402-VIII).

У силу правових висновків рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) та правового висновку постанови Верховного Суду від 16.07.2020р. у справі №225/1562/17 згадану у ч.1 ст.58 Конституції України дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

До рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. №2-р/2020 в Україні на випадок виплати утримання професійному судді у відставці до настання події успішного завершення процедури кваліфікаційного оцінювання і відправлення після цього правосуддя понад 3 роки або до настання події призначення на посаду у порядку конкурсу і відправлення після цього правосуддя понад 3 роки поширювалась дія п.25 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII.

Утрата чинності даною нормою закону призвела до відсутності правових підстав використання пенсійним органом з 19.02.2020р. позначених вище кваліфікаційних умов.

Відповідно до ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Подія зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у спірних правовідносинах мала місце 01.01.2020р. і підтверджена складеним судом письмовим документом.

Правильність тлумачення змісту та застосування у часі норм права з приводу обчислення розміру утримання судді у відставці підтверджується правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020р. у зразковій справі №0640/3835/18 і рішення Верховного Суду від 16.06.2020р. у зразковій справі № 620/1116/20.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, надавши оцінку добутим доказам у їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України та підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Проведеним судовим розглядом знайшов підтвердження і факт невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації, і факт порушення суб`єктивного права заявника, що є визначеними процесуальним законом підставами для задоволення позову шляхом скасування рішення про відмову у перерахунку та зобов`язання здійснити спірний перерахунок.

При цьому, зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п. 18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, наведені у п.п.1, 2 і 3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

Водночас, суд зважає, що відмова владного суб`єкта як різновид форми реалізації адміністративного волевиявлення (управлінської функції) може бути втілена як у рішенні владного суб`єкта, так і в дії владного суб`єкта, котра має певну документальну фіксацію.

Тому, належним і ефективним способом захисту є як вимога про визнання неправомірної дії владного суб`єкта з приводу відмови, так і вимога про визнання протиправною відмови, оформленої відповідним письмовим документом, зокрема, і листом.

З огляду на викладене, суд вважає, що обраний спосіб захисту порушеного права позивача здатний ефективно та реально відновити порушене право.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд вважає, що положення ст. 382 КАС України в частині обтяження учасника справи обов`язком подати звіт про виконання рішення суду (безвідносно до події одержання позивачем виконавчого листа та стану виконавчого провадження) не повною мірою узгоджуються з положеннями Закону України "Про виконавче провадження", який за загальним правилом вимагає одержання позивачем виконавчого листа та подання цього документа до державного виконавця (приватного виконавця).

Тому випадок застосування судом згаданого вище правового механізму слід вважати виключенням із загального правила, котрий повинен мати вагомі причини.

Судом з матеріалів справи існування таких причини не виявлено.

Відтак, підстав для застосування у даному конкретному випадку приписів ст. 382 КАС України суд не знаходить.

До того ж суд зважає і на те, що значною мірою задекларований заявником строк подачі звіту про виконання судового акту (місяць з дати одержання постанови) стосується нездійснених обставин (адже відповідач отримує не постанову, а виготовлену судом копію рішення) та поглинає час на апеляційне оскарження, а указана обставина за відсутності підстав для застосування інституту негайного виконання явно та очевидно порушує запроваджений державою публічний порядок примусового виконання судових рішень (обов'язок чого виникає виключно після набрання рішенням суду законної сили).

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №39 від 06.03.2020р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 19.02.2020р. перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 28.02.2020 р. №04-52/282, здійснивши виплату боргу однією сумою без обмеження граничним розміром та з урахуванням фактично сплачених сум.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя Сліденко А.В.