Справа № 540/140/20
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 540/140/20

адміністративне провадження № К/9901/20624/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду 11 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №540/140/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання незаконним наказу про звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та зобов`язання нарахувати й виплатити заробітну плату за час звільнення зі служби,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним наказ начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області Прокудіна О.С. від 24 грудня 2019 року №388 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого СВ Голопристанського відділення поліції Новокаховського ВП Головного управління Національної поліції в Херсонській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою накладення на нього дисциплінарного стягнення слугував встановлений факт порушення правил зберігання речових доказів стороною обвинувачення, Присяги працівника поліції, прав, і свобод людини з використання своїх службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, чим скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить, покладеним на поліцейського обов`язкам, призвів до пониження рівня довіри населення, авторитету поліції України, встановлення негативної суспільної думки населення про органи правопорядку, які відповідно до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів. Разом з тим, по кримінальному провадженню, в якому позивачу повідомлено про підозру за частиною третьою статті 368 КК України (одержання службовою особою неправомірної вигоди) відсутній обвинувальний вирок суду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду 11 березня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що під час службового розслідування, проведеного відносно позивача, серед іншого встановлено, що позивач шляхом ведення розмов та вчинення дій, спрямованих на створення у свідомості громадянина переконання, що для забезпечення реалізації обов`язку правоохоронного органу, який має безоплатний згідно із законодавством характер, необхідно сплатити грошові кошти на користь службових осіб, тобто понести фізичній особі матеріальні втрати, не передбачені законодавством, та обернути їх на користь службових осіб в якості вигоди, забороненої законодавством, скоїв вчинок, яким сплюндрував та принизив високе звання поліцейського, який присягнув на вірність Українському народові. Суди попередніх інстанцій зазначили, що така поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів. З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що спірний наказ відповідача в частині звільнення ОСОБА_1 з поліції прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні..

17 серпня 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду 11 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №540/140/20.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Позивач в касаційній скарзі зазначає. що суд першої інстанції не повинен був розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки, на час виникнення спірних правовідносин, позивач працював на посаді слідчого, яка в розумінні Закону України «Про запобіганні корупції» займає відповідальне становище. Дане твердження скаржника суд касаційної інстанції вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною другою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

У цій справі, суд першої інстанції, не відніс дану справу до справ незначної складності, а врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, судом не встановлені, таких інших застережень касаційна скарга також не містить.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у справі, що розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду 11 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №540/140/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання незаконним наказу про звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та зобов`язання нарахувати й виплатити заробітну плату за час звільнення зі служби.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк О.В. Калашнікова