Справа № 826/16833/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 серпня 2020 року м. Київ № 826/16833/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_2 ,

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ,

Приватного багатопрофільного підприємства «Вимал»,

Представництва громадської організації «Об`єднання «Самопоміч» у

місті Києві

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах

енергетики та комунальних послуг

третя особа Міністерство юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови №721 від 28 квітня 2016

року,-

за участю:

представника заявника - не прибув;

представника відповідача - Усачової А.І.,

представника позивачів - не прибув,

представника третьої особи- Дудник А.О.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , Приватне багатопрофільне підприємство «Вимал» та представництво Громадської організації «Об`єднання «Самопоміч» у м. Києві (надалі - Позивачі) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державну регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа - Міністерство юстиції України, в якому просили визнати незаконною та скасувати постанову відповідача № 721 від 28 квітня 2016 року «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на ІІ-ІV квартали 2016 року».

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що спірна постанова є протиправністю та прийнята з порушенням процедури її прийняття та формальним підходом відповідача до власних зобов`язань і неналежного їх виконання в частині дослідження економічної обґрунтованості прийняття суспільно-значущих документів правового характеру, а також неврахуванням факту реального зростання/падіння доходів населення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2017 року постанова суду першої інстанції залишена без змін.

ОСОБА_1 , яка не є учасником даної справи, звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за новоявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року, у якій просить вказану постанову скасувати та ухвалити рішення про задоволення позову.

Зазначена заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що в основу судового рішення, що переглядається, покладено висновки про законність утворення, наявність повноважень та компетенції відповідача на видання нормативно-правових актів у спірних правовідносинах, що стосуються встановлення прогнозованої ціни продажу електричної енергії в оптовий ринок шляхом видання відповідних постанов. Водночас, постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №9901/988/18 встановлено, що на офіційному веб-порталі Верховної Ради України редакцію статті 11 Закону України №1682-ІІІ «Про природні монополії» викладено у редакції, яка втратила чинність у березні 2014 року «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України».

Так, як стверджує заявниця, відповідно до чинної з 13 березня 2014 року (але неоприлюдненої ВРУ) редакції ст. 11 Закону №1682-ІІІ повноваження у Президента України утворювати «національні комісії» відсутні, оскільки відповідні положення, якими це передбачено, втратили чинність через їх неконституційність (рішення КСУ №14-рп/2008 від 08 липня 2008 року). На думку заявниці, ця обставина є істотною, оскільки суд виходив з мотивів, передусім, законності утворення НКРЕКП і положення про його діяльність Указами Президента України, що спростовується чинною (але неоприлюдненою) статтею 11 Закону України №1682-ІІІ. Тобто, незаконність утворення НКРЕКП тягне за собою наслідки нелегітимності усіх постанов цього органу відповідно до застосованої постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року №1-07/07 доктрини.

Представник відповідача у наданих до суду письмових пояснень зазначив, що заявником при зверненні із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року доказів того, що вона є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність із виробництва та постачання електричної енергії. Крім того, представник відповідача повідомив, що заявником по суті ставиться питання не перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, а ставиться питання про перегляд постанови суду, виходячи з інших правових підстав, норми закону, зміст якого на думку заявника не був врахований судом. При цьому, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

В той же час, як стверджує представник відповідача, питання відповідності Конституції України процедури утворення НКРЕКП могло бути вирішене виключно Конституційним Судом України.

При вирішенні вказаної заяви по суті суд виходив з наступного.

Підстави перегляду судових рішень у порядку, передбачені статтею 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною 4 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як встановив суд, заявник як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами посилається на те, що у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року надано оцінку щодо повноважень Президента України на утворення НКРЕКП у зв`язку з їх неконституційністю.

Тобто обставини, викладені заявником у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими в розумінні статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, слід зазначити, що інститут нововиявлених обставин - це самостійний вид перевірки законності та обґрунтованості постанов або ухвал, що не відповідають об`єктивній істині, правам і обов`язкам сторін, тобто цей вид перегляду має низку схожих ознак і відмінностей порівняно з апеляційним та касаційним переглядами рішень.

Також суд зазначає, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі "Правєдная проти Росії", №. 69529/01; у справі "Рябих проти Росії", № 52854/99, п.52; у справі "Брумареску проти Румунії", № 28342/95, п. 61).

Тому, суд додатково зазначає, що в контексті пункту 1 частини 2 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судового рішення можуть слугувати лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.

Водночас, постанова ВП ВС від 20 листопада 2019 року, на висновки якої, як на підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами посилається заявник, об`єктивно не існувала на час розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд, зокрема, може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою та безпідставною, наведені в ній обставини не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 241-243, 248, 256, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в адміністративній справі №826/16833/16 за нововиявленими обставинами та залишити вказане судове рішення в силі.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Федорчук