Справа № 240/9054/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9054/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

01 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

за участю: секретаря судового засідання Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року (текст рішення складено 21.07.2020 року у м.Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

15.06.2020 (а.с.21) позивач звернулась до суду з позовом (а.с.27-29), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62230181 від 02.06.2020. В обґрунтування позову зазначала, що відповідач не мав права приймати виконавчий документ до виконання та відкривати виконавче провадження, оскільки виконавчий документ пред`явлений не за місцем проживання, перебування боржника або місцезнаходженням майна боржника; позивач з 28.07.2005 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ніякого майна в м.Києві та Київській області ніколи не мав.

Рішенням Житомирського океружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни ( АДРЕСА_3 , номер НОМЕР_2 ) задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62230181 від 02.06.2020.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 840,80 грн. з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни.

В судове засідання сторони не з"явились, тоді як про дату, час та місце розгляду справи, належним чином були повідомлені, Відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

02.06.2020 постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни відкрито виконавче провадження №62230181 з виконання виконавчого напису №8854, виданого 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Фінфорс" заборгованості в розмірі 18615,10 грн. (а.с.10-11).

Вважаючи зазначену постанову протиправною, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач не мав права приймати до виконання виконавчий документ, місце виконання якого відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" не знаходиться у межах міста Києва, у якому розташований його виконавчий округ, і, відповідно, не мав права відкривати виконавче провадження з виконання такого виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (абз.2 ч.1 ст.19 Закону).

В ч. 2 ст. 24 Закону зазначено: "Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника."

Згідно частин 1, 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Тобто відповідач, виконавчим округом якого є м.Київ, мав право приймати до виконання вищезгаданий виконавчий напис лише якщо боржник проживає, перебуває або його майно знаходиться у межах м. Києва.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Позивач заперечує, що на момент відкриття виконавчого провадження він проживав в м.Києві або там знаходилось його майно.

Як вбачається з паспорту ОСОБА_2 (а.с.5-7), він з 28.07.2005 зареєстрований в м.Андрушівка.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент прийняття спірної постанови місцем проживання, перебування, роботи ОСОБА_2 або місцезнаходженням його майна була територія м. Києва, відповідачем суду не надано.

Більше того, як слідує із супровідного листа приватного виконавця про направлення до виконання та відома постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2020 року №46048, в останньому, зазначено дві адреси боржника: АДРЕСА_4 (адреса яка міститься у оскарженій постанові ВП 62230181 від 02.06.2020 року) та АДРЕСА_1 (як адреса його реєстрації).

То б то, на час винесення оскарженої постанови приватному виконавцю було відомо, що адреса боржника, зазначена у виконавчому написі, відрізняється від адреси його реєстрації (проживання), тому, відповідно до п.3 розд.Ш "Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 року №512/5 стягувач мав додати до заяви про примусове виконання документ, який підтверджував би, що місцезнаходженням боржника - фізичної особи є саме територія виконавчого округу приватного виконавця.

Таким чином, в даному випадку стягувач повинен був довести реальне проживання боржника, а не просто зазначити його адресу.

Даної вимоги стягувач не виконав, а приватний виконавець - за наявності даних адрес боржника не пересвідчився в правильності інформації щодо адреси його проживання, як зазначеної у виконавчому написі, у зв"язку з чим, оскаржена постанова є поспішною.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не мав права приймати до виконання виконавчий документ, місце виконання якого відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" не знаходиться у межах міста Києва, у якому розташований його виконавчий округ, і, відповідно, не мав права відкривати виконавче провадження з виконання такого виконавчого документа, у зв`язку з чим спірна постанова правомірно скасована.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у апеляційній скарзі, оскільки останні на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судом враховується, що згідно п.41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судові витрати (пере)розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 вересня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.