Справа № 240/12234/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Шуляк Л.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним та скасування припису,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство"Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 03 грудня 2019 року №738-ДК/0403 Пр03/01/-19.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перевірку проведено із порушенням вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", який поширюється на дані правовідносини, підприємству не було надано можливості надати свої пояснення та заперечення. Крім того, факт самовільного зайняття позивачем земельної ділянки не підтверджено належними доказами. Звертає увагу, що підприємство користується нерухомим майном, яке розміщено на даній земельній ділянці, на підставі договору суборенди.
Ухвалою суду від 18.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що перевірку проведено відповідно до Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", а тому Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не підлягає застосуванню. Також вказав, що на час проведення перевірки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка ним використовувалась за повідомленням сільської ради та яку було обстежено в ході перевірки (а.с.41-51).
У судовому засіданні 14.08.2020 розпочато розгляд справи по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, наведених у відзиві на позов, просили у позові відмовити.
Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідка, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження із дотриманням строку розгляду адміністративної справи, передбаченого ч.2 ст.193 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 05.08.2019 №463-ДК про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель ГУ Держгеокадастру у Житомирській області Шельвашенко Г.В. здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель - земельної ділянки, яка знаходиться на території Оліївської сільської об`єднаної територіальної громади (Кам`янська сільська рада) Житомирського району.
Дані акти підписано лише державним інспектором Шельвашенко Г.В.
На підставі вказаних актів Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області винесено 06.09.2019 припис про усунення порушень земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або реєстрації права власності чи оренди та надано строк для виконання припису до 07.10.2019 (а.с.11).
06.09.2019 Головним управлінням направлено повідомлення про виклик позивача для надання пояснень та запропоновано прибути 20.09.2019 на 10.00 (а.с.15).
Як зазначає відповідач, позивач на виклик прибув та в присутності свідків відмовився від надання особистих даних, ознайомлення, підписання та отримання протоколу про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, надав письмові пояснення від 20.09.2019, в яких вказав, що висновок про факт самовільного зайняття ним земельної ділянки є необґрунтованим та недоведеним, оскільки не наведено будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього порушення. Вказав, що є орендарем нерухомого майна, яке знаходиться на даній земельній ділянці відповідно до договору суборенди нерухомого майна (а.с.16).
В подальшому, 03.12.2019 року, було винесено припис за №738- ДК/0403Пр/03/01/-19, відповідно до якого встановлено, що ПП "ВЖРЕП №4" на час повторної перевірки не виконав припис №463-ДК/0291Пр/03/01/-19 від 06.09.2019 року, що є порушенням вимог ст. 188-5 КУпАП, та зобов`язано усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом виконання вимог припису за реєстраційним №463-ДК/0291Пр/03/01/-19 від 06.09.2019 року та повідомити про виконання до 03.01.2020 року (а.с.10). Даний припис було направлено поштою 04.12.2019 року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За нормами ч.1 та 2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
У відповідності до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України. Приписами ст.188 Земельного кодексу України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.
За вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.
Відповідно до пп. 25-1 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Згідно з положенням Головне управління Держгеокадастру наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. При цьому об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 №963-IV (далі Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
У ст.4 Закону №963-IV визначено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України. Статтею 5 Закону №963-IV встановлено, що державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Положеннями ст.6 Закону №963-IV передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать зокрема здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Відповідно до ст. ст. 9, 10 Закону №963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом здійснюються шляхом, зокрема, проведенням перевірок. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;
- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;
- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;
- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;
- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів, однак законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів.
Позивач обґрунтовував неправомірність дій відповідача положеннями Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Зокрема, зазначав, що його не було повідомлено про перевірку, будь-які документи щодо проведення цієї перевірки на час її проведення не направлялися, перевірку проведено у відсутність представника підприємства, а тому підприємство було позбавлено права надати свої пояснення, заперечення та спростувати висновки акту.
Суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на таке.
Відповідно до п.2 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, наказами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, дорученнями начальника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а також цим Положенням.
У ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Вказаним законом визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія. Особливості та обмеження перевірок визначені у вказаному Законі не відносяться до перевірок земель Держгеокадастром та його територіальними органами, оскільки такі обмеження стосуються лише до застосування Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
У свою чергу, в цьому випадку, об`єктом перевірки була земельна ділянка, а не господарська діяльність підприємства.
Отже, суд приходить до висновку, що Держгеокадастр та його територіальні органи не відноситься до перелічених у ч.2 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" органів.
Враховуючи те, що норми Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок земельних ділянок, суд вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", а, відтак, посилання позивача на Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є безпідставним.
З огляду на те, що перевірка була проведена відповідачем відповідно до Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", суд не вбачає порушень порядку проведення перевірки.
Щодо порушень, які встановлено в ході перевірки суд зазнає наступне.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі статтями 395, 396 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 211 ЗК України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
У статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" зазначено, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність, або надання у користування (оренду), або за відсутності вчиненого правочину, щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому, таке використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.
Як зазначалось, висновок відповідача щодо самовільного зайняття позивачем земельної ділянки ґрунтується на інформації Оліївської сільської ради Житомирського району, яка викладена у листі від 29.08.2019 №883/02-13/19. При цьому, сільська рада зазначила, що фактично земельною ділянкою користується ПП "ВЖРЕП №4".
Як встановлено судом, позивачем було укладено договір суборенди індивідуального визначеного нерухомого майна №13 від 17.05.2019 року, відповідно до якого ПрАТ "Західукрвибухпром" (орендар) передає, а ПП "ВЖРЕП №4" (суборендар) приймає в строкове платне користування (суборенду) індивідуально визначене майно, яке входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Західукрвибухпром", розташоване за адресою:с.Сонячне, вул.Чкалова, 1а, Житомиський район, Житомирська область та перебуває на балансі ПрАТ "Західукрвибухпром", вартість якого визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку станом на 31.10.2016 і становить 305751,50 грн. Майно передається в суборенду для використання в якості виробничих приміщень та розміщення сміттєсортувального комплексу. Договір вступає в силу з 20.05.2019 і діє до 02.02.2020 (а.с.17-18).
Суд враховує, що відповідно до переліку діючих станом на 01.10.2019 договорів оренди державного майна, укладених апаратом Фонду державного майна України та його регіональними відділеннями між ПрАТ "Західукрвибухпром" та Регіональним відділенням ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях існував договір оренди №54 від 02.02.2004 цілісного майнового комплексу державного підприємства "Західукрвибухпром", який діяв до 02.02.2020 (а.с.66), тобто ПрАТ "Західукрвибухпром" мало право укладати вищевказаний договір суборенди цього майна з позивачем.
Згідно із ст.796 ЦК України одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець. Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
Таким чином, виходячи з викладених законодавчих положень, у результаті отримання права найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. При цьому, окремо укладати договір оренди земельної ділянки у такому разі потреба відсутня.
Суд враховує, що на момент винесення припису №463-ДК/0291Пр/03/01/-19 від 06.09.2019 відповідач не володів інформацією щодо укладення договору суборенди, водночас на час винесення припису №738-ДК/0403Пр/03/01/-19 від 03.12.2019 така інформація була відома відповідачу, проте ним не врахована.
Враховуючи, що на момент перевірки позивач правомірно користувався нерухомим майном, до нього перейшло й право користування земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, незважаючи на відсутність договору оренди земельної ділянки, а тому користування даною земельною ділянкою не можна визнати самовільним, відповідно вимоги приписів №463-ДК/0291Пр/03/01/-19 від 06.09.2019 року та №738- ДК/0403Пр/03/01/-19 від 03.12.2019 є безпідставними.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Натомість відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат проведено відповідно до 139 КАС України.
Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 03 грудня 2019 року №738 ДК/0403 Пр03/01/-19.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 07.09.2020

Суддя Л.А.Шуляк