Справа № 120/3358/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 вересня 2020 р. Справа № 120/3358/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (іден. номер - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області (код ЄДРПОУ - 13322403, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що 14.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши при цьому необхідні документи. Рішенням за №36 від 19.03.2020 відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність страхового стажу менше аніж 26 років.

Згідно поданих документів, зокрема індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 23 роки 04 місяці 23 дні, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи в МПП "Лідія", згідно записів у трудовій книжці №25-26, оскільки такі записи внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на підприємстві, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 16.07.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) відповідно до положень ст. 263 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 15-денний строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали суду та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Втім, рішенням від 19.03.2020 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано роботу в МПМ "Лілія" в перід з 23.10.1996 по 31.12.1998, з огляду на наявні виправлення в даті наказу про прийом та в даті наказу про звільнення.

Також повідомлено, що до заяви від 11.03.2020 позивач додав уточнюючі довідки № 51 від 26.02.2020, видану Томашпільським РТА та №07-121/3 від 26.02.2020, видану Державним архівом Вінницької області, згідно яких документи з особового складу по МПМ "Лілія" на зберігання в архівні установи не надходили. Відомості з Єдиного реєстру підприємств та організацій України, згідно якого МПП "Лілія" з 02.03.2011 було перейменовано у ПП "Бізнес центр", яке з 05.06.2014 припинило свою діяльність без правонаступництва.

Крім того, позивачем було надано протокол опитування свідків від 10.03.2020, згідно якого ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 свідчать про те, що знають заявника по спільній роботі в МПП "Лілія", оскільки в період його роботи також працювали на даному підприємстві. До даного протоколу додаються копії паспортів та трудових книжок свідків. Втім, підтвердити факт роботи позивача в період з 23.10.1996 по 31.12.1998 в МПП "Лілія" згідно показів свідків неможливо, адже в їх трудових книжках також містяться записи із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач, після досягнення ним пенсійного віку (60 років), 14.01.2020, звернувся до Головного управління із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058.

Рішенням відповідача за №36 від 23.01.2020 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність у нього необхідного страхового стажу.

11.03.2020 позивач знову звернувся до головного управління із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт; трудову книжку, військовий квиток, диплом, заяву про спосіб виплати пенсії, відомість з реєстру страхувальників, а також уточнюючі довідки № 51 від 26.02.2020, видану Томашпільським РТА та № 07-121/3 від 26.02.2020, видану Державним архівом Вінницької області, згідно яких документи з особового складу по МПМ "Лілія" на зберігання в архівні установи не надходили, відомості з Єдиного реєстру підприємств та організацій України, згідно якого МПМ "Лілія" з 02.03.2011, було перейменовано у ПП "Бізнес центр", яке з 05.06.2014 припинило свою діяльність без правонаступництва.

Рішенням відповідача за №36 від 19.03.2020 відмовлено позивачу в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачу роз`яснено, що до його загального страхового стажу не було зараховано наступні періоди трудової діяльності, оскільки записи в трудовій книжці були внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993, зокрема:

- запис в трудовій книжці № 10 - період роботи муляром в Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.10.1982 по 20.10.1982, через відсутність штампу з назвою організації, відсутність запису про звільнення, наказу про звільнення, та некоректне внесення записів про трудову діяльність.

- запис в трудовій книжці № 25-26 - період роботи в МПМ "Лілія", через наявні виправлення в даті наказу про прийом та в даті наказу про звільнення, не зафіксовані згідно встановлених вимог діловодства. При цьому, стаж обрахований з 01.01.1999, за фактичними даними, наявними у відомостях про застраховану особу.

До стажу не зараховано період навчання у Макіївському інженерно-будівельному інституті (диплом НОМЕР_2 ) з 01.09.1981 по 25.06.1987, з огляду на наявність постійних перетинів із періодами трудової діяльності, що свідчить про те, що позивач не міг навчатись стаціонарно.

Отже, позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Також, за наявності стажу 23 роки 4 місяці 23 дні, позивач, має право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 річного віку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №120/1530/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управлінні Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1982 по 31.07.1987. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 31.07.1987 у Макіївському інженерно-будівельному інституті без урахування періодів з 01.08.1983 по 10.09.1983, з 12.12.1983 по 30.04.1987 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні та вирішити питання щодо можливості призначення пенсії позивачеві. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на посаді експедитора в МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ст. 1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п. 18 цього ж Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Системний аналіз норм свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Крім того, до страхового стажу зараховується період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком з огляду на те, що страховий стаж позивача складає 23 роки 4 місяці 23 дні і є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком. При цьому, відповідач вказав, що до страхового стажу позивача, серед іншого, не зарахований період роботи на посаді експедитора в МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998, з огляду на наявні виправлення в даті наказу про прийом та в даті наказу про звільнення.

Суд у цьому контексті, дослідивши надані позивачем документи для призначення пенсії, вказує наступне.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року (далі Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

У відповідності до положень пп. "е" п. 2.18 Інструкції № 58, в редакції чинній на момент внесення відповідних записів до трудової книжки позивача у період з 21.12.1996 року по 21.06.1997 рік, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.

Щодо спірного періоду з 23.10.1996 по 31.12.1998, суд вказує, що дійсно, у графі "4" наказ про прийняття на роботу №5 від 23.05.1995, а фактично працював позивач з 23.10.1996. Втім, суд зазначає, що позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини державної служби зайнятості населення не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Разом з тим, суд зазначає, що трудовий стаж підтверджується іншими документами, виданими за місцем роботи, служби, навчання, архівними установами тощо виключно, у випадках відсутності трудової книжки або ж відповідних записів у ній. Втім, застосування вказаних приписів до даних правовідносин є недоречним, адже відповідні записи містяться у трудовій книжці позивача, а тому не потребують їх підтвердження будь-якими іншими документами.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що неможливість відповідача провести перевірку відповідності записів, що містяться у трудовій книжці та архівних документах, не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки записи, що містяться у трудовій книжці позивача належним чином підтверджують страховий стаж останнього.

Аналогічні за змістом висновки з приводу подібних правовідносин відображені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року (справа № 583/392/17).

Таким чином, суд приходить до переконання, що період з 23.10.1996 по 31.12.1998 підлягає зарахуванню до його стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений відповідними доказами, відповідно про протиправність дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998 та до задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача період роботи на посаді експедитора в МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998, то така підлягає задоволенню, як похідна від першої.

Разом з тим, суд зазначає про необхідність, у даному випадку, вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення відповідача за №36 від 19.03.2020, яким відмовлено в призначені пенсії ОСОБА_1 , адже таке є протиправним в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998 з підстав наведених вище.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до рішення №36 від 23.01.2019 року, відповідачем зроблено висновок, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страхових стаж заявника складає 23 роки 4 місяці 23 дні, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі №120/1530/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управлінні Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1982 по 31.07.1987. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 31.07.1987 у Макіївському інженерно-будівельному інституті без урахування періодів з 01.08.1983 по 10.09.1983, з 12.12.1983 по 30.04.1987 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні та вирішити питання щодо можливості призначення пенсії позивачеві. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

12.08.2020 судом видано виконавчий лист у справі №120/1530/20-а.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Тобто, Пенсійний фонд має компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відтак, за наведеного суд вважає, що права позивача потребують судового захисту шляхом зобов"язання відповідача вирішити питання щодо призначення пенсії позивачеві з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

До такого висновку суд приходить з урахуванням практики Європейського суду, висновок якого зводиться до того, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді експедитора МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді експедитора МПП "Лілія" з 23.10.1996 по 31.12.1998.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №36 від 19.03.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області вирішити питання щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (іден. номер - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ); Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницького області (код ЄДРПОУ - 13322403, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст рішення складено: 01.09.2020

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна