Справа № 200/5760/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 р. Справа№200/5760/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Горічевої С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Григор`єва О.І.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

18 червня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі - відповідач, виконавець Клименко Р.В.), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі - третя особа 1, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»), акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - третя особа 2, АТ «Райффайзен Банк Аваль»), в якому позивач просила:

1. визнати протиправними дії виконавця Клименка Р.В. при здійсненні заходів примусового виконання рішень по виконавчому провадженню № 62194171 від 27 травня 2020 року;

2. визнати протиправними та скасувати постанови по виконавчому провадженню № 62194171 від 27 травня 2020 року:

- про відкриття виконавчого провадження;

- про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1 012,99 грн;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн;

- про арешт коштів боржника (а.с. 1-5).

І. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

22 червня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/5760/20-а; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, встановлених ст. ст. 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 27 липня 2020 року; встановив строк для подання відзиву на позовну заяву.

Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, суд вирішив розглянути на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.

Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання позивача та залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Задовольнив клопотання позивача та витребував у відповідача матеріали виконавчого провадження № 62194171.

22 червня 2020 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с. 43-44).

В судовому засіданні 27 липня 2020 року та 10 серпня 2020 року на підставі ч. 2 ст. 223 КАС України оголошувалися перерви в межах встановлених КАС України строків розгляду справи для отримання витребуваних у відповідача доказів.

Про дату, час і місце проведення судового засідання після перерви учасники справи повідомлені в порядку, визначеному ч. 1 ст. 268 КАС України.

Відповідач і треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

На цих підставах справа розглянута за відсутності відповідача та представників третіх осіб.

На підставі ч. 1 ст. 229 КАС України здійснювалося повне фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлений карантин.

В подальшому Кабінет Міністрів України продовжував дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 47, 79, 80,114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, в тому числі розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню конронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731).

Згідно з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731 процесуальні строки, які були продовжені відповідно п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач вважає протиправними дії виконавця Клименка Р.В. та винесені ним постанови з огляду на таке.

Позивач зазначає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження, як і в інших постановах та супровідних листах, виконавець ОСОБА_2 , крім адреси її проживання в м. Краматорську, вказав місце її проживання: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності. При цьому виконавець вказав лише номер будинку в м. Києві, однак не зазначив номер квартири.

Позивач наголошує, що в м. Києві ніколи не проживала, ніякого нерухомого майна там не має. Стверджує, що постійно проживає та працює у м. Краматорську; її зарплатний картковий рахунок відкритий у Краматорську відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Позивач стверджує, що будівля за адресою: м. Київ, вул. Шалом-Алейхема, буд. 11А, є п`ятиповерховим багатоквартирним житловим будинком, а тому, на переконання позивача, виконавець вніс у виконавчі документи адресу, якої не існує.

Позивач стверджує, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 24 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) під час відкриття виконавчого провадження виконавець ОСОБА_2 не пересвідчився в достовірності джерел інформації про її проживання в м. Києві та про наявність у неї майна на території цього виконавчого округу.

Позивач не заперечує факт укладання кредитного договору, проте стверджує, що в липні 2014 року достроково виконала умови договору, сплативши грошові кошти за кредитом. Незважаючи на це в порушення вимог законодавства за час фактичної окупації м. Краматорськ їй нараховані штрафні санкції, з яких і складається заборгованість за виконавчим документом.

Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги В.Ю. № 608 від 26 лютого 2020 року вчинено з порушення діючого законодавства, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. п. 1 та 2 стосовно стягнення у безспірному порядку заборгованості за кредитними договорами.

Позивач стверджує, що виконавець ОСОБА_2 за своїми професійними обов`язками не міг не знати про це, а тому мав повернути виконавчий документ приватному нотаріусу для його скасування на підставі п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404.

Покликаючись на п. 10 ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1404, ч. 2 ст. 25 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403), висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 08 квітня 2020 року по справі № 804/6996/17, позивач стверджує, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округ, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається виходячи з місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження його майна.

Позивач доводить, що виконавче провадження № 6219417 відкрито з порушенням правил підвідомчості, а відповідач не є повноважною особою щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги В.Ю. № 608, вчиненого 26 лютого 2020 року.

На переконання позивача, наведене вище свідчить, що оскаржувані дії та постанови виконавця є протиправними.

Крім того, позивач зауважує, що на підставі постанови про арешт коштів боржника накладений арешт на її зарплатний картковий рахунок, відкритий у Краматорському відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль».

За твердженням позивача, накладення арешту на кошти, що надходять на цей рахунок, суперечить ст. 128 Кодексу законів про працю України та ст. 26 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 1-5).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву (а.с. 107-115).

Відповідач доводить, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Покликаючись на положення ст. 1, ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 24, п. 1 ч. 1, ч. ч. 3, 7 ст. 26 Закону № 1404, ч. 3 ст. 22, п. 1 ч. 1 ст. 23, ч. ч. 1, 2, 6 ст. 25, ч. 1 ст. 27 Закону № 1403, відповідач стверджує, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Відповідач вказує на те, що ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулося до нього з заявою про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 608 від 26 лютого 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 10 129,93 грн.

Відповідач відзначає, що у виконавчому написі вказано, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на ст. 29 Цивільного кодексу України, абз. 5 ст. 3, ст. 6 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», фактичне місце проживання особи може відрізнятися від її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

На цих підставах відповідач стверджує, що положення ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 26 цього ж Закону щодо відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, оскільки в Законі № 1404 застосовуються всі три окремих поняття (ухвала Верхового Суду від 25 січня 2019 року по справ № 511/1342/17).

Відповідач зазначає, що перевірив виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства. При прийнятті до виконання виконавчого документа не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу або для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Більш того, у заяві про примусове виконання рішення стягувач також зазначив інформацію про те, що місцем проживання боржника є АДРЕСА_1 .

Відповідач зауважує, що чинною редакцією Закону № 1404 не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, до відкриття виконавчого провадження.

Оскільки до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва надійшов виконавчий документ, у якому зазначено, що боржник проживає у межах цього виконавчого округу, у виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 24, 26 Закону № 1404, виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62194171.

Відповідач доводить, що при винесенні вказаної постанови ним не було порушено норми Закону № 1404, зокрема ст. 24 цього Закону.

Відповідач стверджує, що при винесенні постанов про стягнення основної винагороди приватного виконавця та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження діяв у відповідності до вимог Законів № № 1404, 1403, а тому підстави для визнання їх протиправними і скасування відсутні.

З приводу правомірності постанови про арешт коштів божника відповідач зазначив, що ця постанова винесена на підставі ст. 56 Закону № 1404.

Відповідач стверджує, що в постанові про арешт коштів боржника визначив порядок її виконання з урахуванням обмежень, встановлених законодавством, зазначивши: «накласти арешт на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом».

За твердженням відповідача, законодавством обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом. Водночас визначено обов`язок банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання, або на грошові кошти заборонено звертати стягнення.

Покликаючись на те, що постанова про арешт коштів прийнята до виконання АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідач доводить, що картковий рахунок позивача, відкритий у цій банківській установі, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено.

З огляду на положення ч. 1 ст. 48, ст. 73 Закону № 1404, п. 1.2 розділу І Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року № 758, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 липня 2012 року за № 1206/21518, ст. 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідач стверджує, що арештований рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання, оскільки не відповідає визначеним законодавством ознакам такого рахунку.

Відповідач зауважує, що позивачем не надані докази, які б свідчили, що на її зарплатний картковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», зараховується виключно заробітна плата.

Відповідач наголошує, що системний аналіз ст. ст. 52, 59 Закону № 1404 свідчить, що саме на банк, іншу фінансову установу, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, покладено обов`язок повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання, в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідач стверджує, що матеріали виконавчого провадження не містять повернутих банком постанов виконавця з вказаних вище мотивів, а факт накладення арешту на вказаний рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» свідчить, що такий рахунок не має особливого статусу.

Крім того, згідно правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15, кошти після зарахування на рахунок отримувача стають його власністю, втрачають свій цільовий статус (заробітна плата, пенсія, соціальна виплата) та набувають статус вкладу. Тому кошти зараховані на рахунок є вкладом, а не заробітною платою, пенсією чи соціальною виплатою тощо.

Таким чином, рахунок, який відкрито у АТ «Райффайзен Банк Аваль», не є рахунком із спеціальним режимом використання.

На цих підставах відповідач просив відмовити в позові.

Правом на подання пояснення треті особи 1 і 2 не скористалися.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних документів.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 28 липня 1999 року (а.с. 6-8), реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 (а.с. 9).

З 20 березня 2012 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений у її паспорті (а.с. 6-8).

Записи у трудовій книжці серії НОМЕР_3 свідчать, що з початку трудової діяльності ОСОБА_1 працює в м. Краматорську Донецької області (а.с. 10-14).

21 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернулася до публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» (далі - ПАТ Банк «ТРАСТ») з заявою про надання кредиту на споживчі цілі.

ОСОБА_1 просила ПАТ Банк «ТРАСТ» укласти з нею змішаний договір, який містить елементи договору банківського рахунку фізичної особи (договору про відкриття поточного рахунку фізичної особи, в рамках якого відкрити їй поточний рахунок НОМЕР_4 ), та кредитного договору, в рамках якого надати їй кредит на умовах, зазначених у цій заяві.

Інформація про кредит: договір R161.0023193 від 21 лютого 2013 року; сума кредиту 9 728,00 грн; строк користування кредитом 34 місяці; процентна ставка за кредитом 6,99; щомісячна комісія за супроводження кредиту 1,47%; разова комісія за видачу кредиту 0%.

В заяві про надання кредиту на споживчі цілі ОСОБА_1 зазначила, що зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомостей про інші адреси позивача заява від 21 лютого 2013 року (а.с. 24, 119), умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі і додатки до договору від 21 лютого 2013 року № R161.0023193 (а.с. 120-125) не містять.

26 лютого 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. на підставі ст. ст. 87-91 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 608.

Приватний нотаріус запропонував звернути стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором R161.0023193 від 21 лютого 2013 року, укладеним з ПАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 18 травня 2018 року № 1 є ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», заборгованість за кредитним договором R161.0023193 від 21 лютого 2013 року.

Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 18 травня 2018 року по 11 грудня 2019 року.

Сума заборгованості складає 9 629,93 грн, у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 6 229,96 грн, прострочена заборгованість за комісією 3 003,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 396,97 грн, за вчинення виконавчого напису стягнуто 500,00 грн, загальна сума, що підлягає стягненню, становить 10 129,93 грн.

У виконавчому написі, крім інших відомостей про боржника, зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце її проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 126-127).

Відповідач - приватний виконавець Клименко Роман Васильович провадить діяльність на підставі рішення про надання права на здійснення діяльності від 12 червня 2017 року; виконавчий округ: м. Київ; адреса офісу: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, офіс 31; посвідчення № 0415, видане 30 вересня 2019 року; відомості про приватного виконавця внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України 21 лютого 2020 року (https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer).

Третя особа 1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код 39508708, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41) зареєстроване як юридична особа 24 листопада 2014 року.

Основним видом діяльності ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» є код КВЕД 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у., що встановлено на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) (а.с. 36-37).

Третя особа 2 - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (ідентифікаційний код: 14305909, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9) зареєстроване як юридична особа 27 березня 1992 року, що встановлено на підставі відомостей ЄДР (а.с. 38-39).

27 травня 2020 року до приватного виконавця Клименка Р.В. надійшла заява ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» від 04 травня 2020 року № 1398/ПВ/20 про примусове виконання рішення, в якій стягувач просив відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 608.

Крім іншого, в заяві від 04 травня 2020 року стягувач зазначив, що боржник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 117-118).

Разом з заявою стягувачем були подані платіжне доручення про сплату авансового внеску, виконавчий напис № 608 та копія довіреності представника стягувача (а.с. 119-129).

27 травня 2020 року виконавець Клименко Р.В., керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62194171.

П. 1 цієї постанови передбачав відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 608, виданого 26 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 10 129,93 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що сторонами виконавчого провадження № 62194171 є: боржник - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; стягувач - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» (а.с. 16, 131-132).

Разом із супровідним листом від 27 травня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана на адресу стягувача та боржника до відома та для виконання (а.с. 15, 130).

27 травня 2020 року, керуючись ст. 42 Закону № 1404, п. 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у виконавчому провадженні № 6219417 виконавець ОСОБА_2 виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

П. 1 цієї постанови для боржника ОСОБА_1 визначений розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 300,00 грн (а.с. 20, 137-138).

Разом із супровідним листом від 27 травня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання (а.с. 19, 136).

27 травня 2020 року, керуючись ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 62194171 виконавець Клименко Р.В. виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Відповідно до п. 1 цієї постанови стягненню з боржника ОСОБА_1 підлягала основна винагорода у сумі 1 012,99 грн (а.с. 22, 134-135).

Разом із супровідним листом від 27 травня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про стягнення з боржника основної винагороди надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання (а.с. 21, 133).

27 травня 2020 року, керуючись ст. 56 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 62194171 виконавець ОСОБА_2 виніс постанову про арешт коштів боржника (а.с. 18).

Відповідно до п. 1 постанови арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 11 442,92 грн (а.с. 18, 140-141).

Як свідчить супровідний лист від 27 травня 2020 року, керуючись ст. ст. 18, 48 Закону 3 1404, ст. ст. 59, 62 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність» (далі - Закон № 2121) виконавець ОСОБА_2 направив для виконання постанову про арешт коштів боржника на адресу сторін виконавчого провадження та акціонерного товариства «ОТП Банк», акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», акціонерного комерційного банку «Приватбанк», акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», акціонерного товариства «Перший міжнародний український банк», акціонерного товариства «Універсал Банк», публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк».

На підставі ст. 18 Закону № 1404, ст. 62 Закону № 2121 відповідач банківські установи надати йому інформацію про залишки коштів, про арешт коштів, про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 (а.с. 17, 139).

Згідно з довідкою Краматорського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 10 червня 2020 року № ВД7/30-121, 22 грудня 2018 року ОСОБА_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито зарплатний картковий рахунок скр НОМЕР_5 IBAN НОМЕР_6 (а.с. 26).

Листом від 01 червня 2020 року № 81-15-8/74337-БТ АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило виконавця Клименка Р.В., що постанова про арешт коштів боржника від 27 травня 2020 року прийнята до виконання, арешт накладено на кошти в межах суми стягнення 11 442,92 грн, що містяться на рахунку НОМЕР_6 боржника ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Залишок коштів недостатній для виконання постанови (а.с. 145-146).

10 липня 2020 року, керуючись ст. ст. 68, 69, 70 Закону № 1404, у виконавчому провадженні № 62194171 виконавець ОСОБА_2 виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 143-144).

Відповідно до п. 1 постанови звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід від особи, якою є комунальне некомерційне підприємство «Обласний перинатальний центр м. Краматорськ».

Згідно з п. 2 постанови комунальному некомерційному підприємству «Обласний перинатальний центр м. Краматорськ» належало здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20%; відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів божника повинно вираховуватися із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст. ст. 68, 70 Закону № 1404, на користь стягувача.

Загальна сума яка підлягає стягненню за виконавчим документом - 12 142,92 грн (а.с. 143-144).

Разом із супровідним листом від 10 липня 2020 року на підставі ст. 28 Закону № 1404 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника надіслана на адресу стягувача і боржника до відома та для виконання до комунального некомерційного підприємства «Обласний перинатальний центр м. Краматорськ» (а.с. 142).

Надані позивачем квитанції від 19 березня 2013 року № cash_R161.0023193 про переказ коштів у сумі 460,00 грн на погашення кредитної заборгованості за договором № R161.0023193 від 21 лютого 2013 року; від 19 квітня 2013 року № cash_R161.0023193 про переказ коштів у сумі 459,00 грн на поповнення рахунку згідно з договором № R161.0023193 від 21 лютого 2013 року; від 24 січня 2014 року № cash_R161.0023193 про переказ коштів у сумі 465,00 грн на поповнення рахунку згідно з договором № R161.0023193 від 21 лютого 2013 року; від 24 лютого 2014 року № cash_R161.0023193 про переказ коштів у сумі 461,00 грн на поповнення рахунку згідно з договором № R161.0023193 від 21 лютого 2013 року (а.с. 25), суд не бере до розгляду на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України як неналежні.

При цьому суд виходить із того, що ці докази не впливають на оцінку правомірності дій та рішень відповідача. Вони стосуються обставин виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за яким слугувала підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса, що перебуває поза межами доказування у цій справі.

Роздруківка з невідомого ресурсу мережі Інтернет про багатоквартирний житловий будинок № 11а по вул. Шолом-Алейхема в Деснянському районі м. Києва (а.с. 23) не відповідає вимогам до електронних доказів, визначеним ст. 99 КАС України, а тому суд не бере її розгляду на підставі ч. 1 ст. 74 цього Кодексу як недопустимий доказ.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які не застосував суд, та мотиви їх незастосування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновки суду по суті позовних вимог.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону № 1404.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Ч. 1 ст. 16 Закону № 1403 установлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності, що визначено ч. 2 ст. 16 Закону № 1403.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Протягом першого року зайняття діяльністю приватного виконавця, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень за якими сума стягнення становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Строк зайняття діяльністю приватного виконавця обчислюється з дня внесення інформації про приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

До строку зайняття діяльністю приватного виконавця не зараховується строк зупинення діяльності приватного виконавця.

Таким чином, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених законом випадках - приватні виконавці.

Приватні виконавці здійснюють примусове виконання рішень, в тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Ч. 2 ст. 5 Закону № 1403 встановлені обставини, наявність яких унеможливлює здійснення приватним виконавцем виконання того чи іншого виконавчого документа.

Разом з цим, докази наявності обставин, що унеможливлюють виконання виконавцем Клименком Р.В. виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості та передбачені ч. 2 ст. 5 Закону № 1403, суду не надані.

Ст. 24 Закону № 1403 визначає виконавчі округи та територіальні межі діяльності приватного виконавця.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Ч. 4 ст. 24 Закону № 1403 установлено, що відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, містяться в Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Місце виконання рішення визначає ст. 24 Закону № 1404.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених вище положень Законів № 1404 і № 1403 зумовлює висновок, що право приватного виконання на прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність і відомості про який містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Приватний виконавець повноважний прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження лише в тому разі, коли виконавчий документ пред`явлено до виконання: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (за місцезнаходженням боржника - юридичної особи); або 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404).

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання установлений ч. 4 ст. 4 Закону № 1404.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Інших підстав для повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання Закон № 1404 не передбачає.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 1404 приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5).

На час звернення стягувача до відповідача з заявою про примусове виконання рішення та винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження Інструкція № 512/5 діяла у редакції від 06 березня 2020 року.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначає розділ ІІІ Інструкції № 512/5.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у ст. 4 Закону № 1404.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону № 1404, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

У разі наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 5 Закону № 1404, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз`яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Згідно з абз. 1 п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, у разі якщо місце проживання чи перебування боржника - фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) або місцезнаходження його майна знаходиться у виконавчому окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та за відсутності визначених Законом № 1404 підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, приватний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації про боржника, до відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що у виконавчому документі - виконавчому написі нотаріуса та у заяві про примусове виконання рішення містяться відомості про зареєстроване місце проживання боржника: АДРЕСА_2 та про місце її проживання: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту заяви про примусове виконання рішення, стягувач просив відкрити виконавче провадження за місцем проживання (перебування) боржника.

Відповідач здійснює свою діяльність у межах виконавчого округу, який розташовано у м. Києві.

Отже, в даному випадку виконавчий документ подано за місцем проживання боржника - фізичної особи, що зазначено у виконавчому документі та заяві про примусове виконання рішення ( АДРЕСА_1 ).

При цьому це місце проживання знаходиться у виконавчому окрузі, в межах якого відповідач здійснює свою діяльність.

Належні та допустимі докази наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання суду не надані.

Наведене зумовлює висновок, що при прийнятті виконавчого документа до виконання та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені Законами № 1404, № 1403 та Інструкцією № 512/5.

Як наслідок, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови виконавця Клименка Р.В. від 27 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62194171 задоволенню не підлягають.

Доводи позивача про те, що вона не проживала та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також про те, що ця адреса є неповною, оскільки йдеться про багатоквартирний будинок, суд відхиляє на тій підставі, що саме ця адреса місця проживання боржника зазначена у виконавчому документі.

Закон № 1404 покладає на виконавця обов`язок перевірити виконавчий документ на відповідність вимогам ч. 1 ст. 4 цього Закону. Однак виконавець не наділений повноваженнями перевіряти достовірність інформації, яка зазначена у виконавчому документів, зокрема щодо місця проживання боржника.

Більш того аналіз положень Інструкції № 512/5 дозволяє дійти висновку, що у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання за адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи, яка зазначена у виконавчому документі, стягувач не зобов`язаний додавати до заяви про примусове виконання документ, який підтверджує, що адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія виконавчого округу приватного виконавця.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що в порушення вимог ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 відповідач не здійснив перевірку інформації про місце проживання боржника, з огляду на таке.

Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Як було вказано вище, Закон № 1404 не передбачає можливості проведення виконавчих дій до відкриття виконавчого провадження. Права приватного виконавця, визначені ч. 5 ст. 24 Закону № 1404, п. 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, можуть бути реалізовані після відкриття виконавчого провадження.

Доводи позивача, що стосуються виконання зобов`язань за кредитним договором; повного погашення кредитної заборгованості; відсутності підстав для вчинення виконавчого напису; визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. п. 1 та 2 в судовому порядку; внесенні до виконавчого напису відомостей, що не відповідають дійсності, суд відхиляє з наведених нижче міркувань.

Зазначені позивачем обставини можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак, з огляду на те, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час судового розгляду, виконавчий напис не визнано таким, що не підлягає виконанню, ці аргументи не можуть випливати на оцінку правомірності рішень та дій виконавця.

Вимоги позивача про визнання протиправним дій виконавця ОСОБА_2 , вчинених ним у виконавчому провадженні № 62194171, рівно як і вимоги про визнання протиправними і скасування постанов від 27 травня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, винесених у цьому ж виконавчому провадженні, мають похідний характер від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62194171, а тому також не підлягають задоволенню.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач наклав арешт на кошти, які знаходяться на зарплатному рахунку, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону № 1404 забороняється накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 1404 на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Належні та допустимі докази на підтвердження того, що постановою приватного виконавця накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , що перебувають на рахунку з спеціальним режимом використання в розумінні ч. 2 ст. 48 Закону № 1404 або на кошти, на які накладення арешту заборонено законом, суду не надані.

Суд приймає аргументи відповідача з приводу того, що з огляду на положення ч. 1 ст. 48, ст. 73 Закону № 1404, п. 1.2 розділу І Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року № 758, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 липня 2012 року за № 1206/21518, ст. 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», рахунок позивача, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», не є рахунком з спеціальним режимом використання.

Слушним є аргумент відповідача про те, що системний аналіз ст. ст. 52, 59 Закону № 1404 свідчить, що саме на банк, іншу фінансову установу, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, покладено обов`язок повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання, в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Належні та допустимі докази відмови АТ «Райффайзен Банк Аваль» у прийнятті до виконання постанови про арешт коштів боржника з тієї причини, що рахунок позивача має спеціальний режим використання або що на кошти, які надходять на цей рахунок, накладення арешту заборонено законом, суду не надані.

Крім того, згідно правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15, кошти після зарахування на рахунок отримувача стають його власністю, втрачають свій цільовий статус (заробітна плата, пенсія, соціальна виплата) та набувають статус вкладу. Тому кошти зараховані на рахунок є вкладом, а не заробітною платою, пенсією чи соціальною виплатою тощо.

З наведених вище міркувань суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки у спірних правовідносин відповідач діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.

V. Щодо строку звернення до суду.

В межах спірних правовідносин строк звернення до суду визначений п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України і становить десять днів з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом спору у справі є постанови приватного виконавця, винесені 27 травня 2020 року.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулася 16 червня 2020 року.

На час звернення позивача до суду з цим позовом п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України передбачав, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, позивач реалізувала своє право на звернення до суду з цим позовом в межах строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України з урахуванням положень п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Як наслідок, позивач не потребує поновлення строку звернення до суду.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відмовлено в повному обсязі, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 31), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення складено 17 серпня 2020 року.

Суддя Т.О. Кравченко