Справа № 640/14572/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кобаля М.І.,

Лічевецького І.О.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача: Кочерженко П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Гребінківської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправним передачу Гребінківським міськвиконкомом 23.06.2010 за рішенням №383 земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 неіснуючому громадянину під №31 - ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати п. 31 рішення Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 №383 про затвердження документації із землеустрою на передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 неіснуючому громадянину ОСОБА_2 , де під №31 внесено запис про неіснуючу людину - ОСОБА_2 ;

- визнати нечинним затвердження під №31 в рішенні Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 №383 неіснуючої докуметації із землеустрою по АДРЕСА_1 на передачу земельної ділянки у власність неіснуючому громадянину ОСОБА_2 , з моменту його ухвалення.

Позов обґрунтовано тим, що у оскаржуваному рішенні внесено сфальшований запис відносно внесення неіснуючої людини - ОСОБА_2 , якою затвердили неіснуючу документацію із землеустрою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона, як платник податків, бажає дізнатись про правомірність дій Гребінської міської ради при внесенні ним в рішення Гребінківського міськвиконкому №383 від 23.06.2020 №31 запису про неіснуючу людину - ОСОБА_2 .

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про необхідність судового розгляду в порядку цивільного судочинства із неіснуючою людиною - ОСОБА_2 .

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між позивачем та відповідачем немає публічно-правових відносин, цей спір є не публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що виникнення спірних правовідносин зумовлено тим фактом, що при вирішенні в судовому порядку питання про визнання права власності за ОСОБА_1 на самочинно збудоване нерухоме майно за адресою: по АДРЕСА_1 , останній стало відомо, що згідно рішення Гребінківської міської ради від 23.06.2010 №383 право власності на земельну ділянку за вказаною адресою зареєстроване за третьою особою - ОСОБА_2 .

Тобто, предметом розгляду даної справи є дії та рішення Гребінківської міської ради, які пов`язані, зокрема, з захистом цивільних прав ОСОБА_1 на нерухоме майно від третьої особи, якій передано право власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, звернення до суду із цим позовом обумовлене потребою захисту порушених, на думку позивача, майнових прав на земельну ділянку, а предметом цього спору є не стільки оцінка правомірності рішень Гребінківської міської ради, скільки перевірка законності набуття майнових (цивільних) прав на ту ж саму земельну ділянку ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичною особою права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, тому, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, колегія суддів приходить до висновку, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 802/2292/17-а.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, даний спір не є публічно-правовим, та з огляду на суб`єктний склад має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Відтак, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, п.1 частини першої ст.170 КАС України визначений обов`язок судді відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді М.І. Кобаль

І.О. Лічевецький