Справа № 640/13016/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м. Київ № 640/13016/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доШевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мороз Лесі Євгенівни від 29.07.2019 за виконавчим провадженням № 50971452 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.08.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що державним виконавцем не було стягнуто з позивача заборгованість в сумі 2 366 293,64 грн, внаслідок чого стягнення виконавчого збору в розмірі 10% в сумі 236 629,36 грн не можна вважати правомірним.

Відповідач проти позову заперечує, про що надав до матеріалів справи письмовий відзив. Посилається на те, що відповідно до розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. А отже, з боржника підлягає стягненню виконавчий збір відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній станом на 29.07.2019 року.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2016 головним державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Мороз Л.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50971452 з метою примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області №363/3896/15-ц від 25.02.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в сумі 2 366 293,64 грн.

29.07.2019 відповідачем на підставі ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено спірну постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 2 366 293,64 грн.

Станом на час вирішення даного спору по суті заявлених позовних вимог в матеріалах виконавчого провадження №50971452, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, а також в Автоматизованій системі виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), відсутня інформація про прийняття ВДВС постанов про повернення виконавчого документа стягувачу та / або закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю постанови про стягнення виконавчого збору, позивач звернулась до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження (28.04.2016) передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Як підтверджується матеріалами виконавчого провадження, з дати відкриття ВП №50971452 до 29.07.2019, відповідачем не приймалось постанов про стягнення з боржника, тобто позивача, виконавчого збору.

В подальшому, 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, пунктом 7 Прикінцевих положень якого визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 (в редакції станом на 05.10.2016), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Разом з тим, за змістом ч.2 ст.27 даного Закону (в редакції від 28.08.2018), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що в період з дати відкриття виконавчого провадження до 28.08.2018 державним виконавцем не була стягнута заборгованість із позивача в примусовому порядку, відповідно підстав для стягнення виконавчого збору не було, відповідна постанова не виносилась.

В той же час, ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 28.08.2018, так і станом на 29.07.2019), державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як встановлено вище, спірна постанови про стягнення виконавчого збору винесена на підставі ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження»

Оскільки виконавче провадження було відкрито 28.04.2016, а отже, в розумінні наведеної вище ч.4 ст.27 Закону, державний виконавець був позбавлений правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору на підставі ст.27 Закону, внаслідок чого спірна постанова в цій частині є протиправна.

Стосовно можливості винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору на підставі ст.40 Закону, суд зазначає наступне.

Так, статтею 40 даного Закону визначено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст.40 Закону).

Станом на дату винесення постанови про стягнення виконавчого збору - 29.07.2019 відповідачем не приймалось постанов про повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого винесення постанови на підставі ст.40 також не можна вважати правомірним.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи не наведено правових підстав для винесення 29.07.2019 постанови про стягнення виконавчого збору, дана постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню, як така, що порушує майнові права позивача за відсутності законодавчо визначених підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є протиправною, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не довів правомірність свого рішення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до вимог статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мороз Лесі Євгенівни від 29.07.2019 за виконавчим провадженням № 50971452 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 236 629,36 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2366,29 грн (дві тисячі триста шістдесят шість грн 29 коп.).

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).Й ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Україна, 04032, місто Київ, ВУЛ.САКСАГАНСЬКОГО, будинок 110, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович