Справа № 540/1062/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1062/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25.03.2020 року №ХС6737/1148/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача у розмірі 47230,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 лютого 2020 року було проведено інспекційне відвідування місця здійснення позивачем підприємницької діяльності, за результатами якого складено акт, в якому зафіксоване порушення ч.3 ст.24 КЗпП України - допущення працівника до роботи працівника без оформлення трудового договору, наказу та повідомлення про прийняття на роботу до ДФС. На підставі вказаного акту начальником Головного Управління Держпраці у Херсонській області було винесено постанову від 25 березня 2020 року №ХС 6737/1148/АВ/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 грн. Вказану постанову позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зокрема, протиправність постанови обґрунтовується тим, що самостійно здійснює господарську діяльність у своєму магазині та не використовує найману працю. Особа, яка була присутня при проведенні інспекційного відвідування це ОСОБА_2 , з якою укладено цивільний договір про надання послуг від 03 лютого 2020 року на час відпустки позивача. 05 лютого 2020 року вона якраз приступила до виконання обов`язків за договором. Укладання цивільно-правових договорів регулюється нормами цивільного законодавства, яке не містить обмежень щодо переліку послуг, які можуть надаватись за цивільними договорами. Тому і було укладено договір, за яким позивачу повинні надаватися послуги по обслуговуванню покупців, вартість послуги визначалась по факту її надання залежно від обсягу та суми на підставі акту виконаних робіт.

Крім того, позивач посилається на те, що йому невідомі підстави проведення інспекційного відвідування, адже йому повідомили, що воно призначено на підставі заяви особи, однак не повідомлено, якої саме особи. Що, на думку позивача ставить під сумнів наявність такої заяви взагалі.

Підсумовуючи вищевикладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього штрафу.

Ухвалою від 29.04.2020р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 16.06.2020р. відмовлено у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.

У період з 27.07.2020р. по 03.09.2020р. головуючий суддя перебував у плановій щорічній відпустці.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що останній позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що Наказом начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області № 102 від 03.02.2020 року «Про проведення інспекційного відвідування», відповідно до підпункту 3 пункту 5 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823, (в редакції постанови КМУ від 04.12.2019 № 1132) доручено, у період з 05 лютого по 14 лютого 2020 року головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Карнаух Тетяні Юріївні провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Інспектором праці розпочато інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 05.02.2020 року, під час якого встановлено, що суб`єкт господарювання використовує найману працю без належного оформлення трудових відносин. Так на момент інспекційного відвідування в приміщенні магазину в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 знаходився працівник, який здійснював продаж товару, а саме: продавала пиво та робила розрахунок з покупцем.

Після пред`явлення інспектором праці посвідчення та надавши суб`єкту господарювання копію направлення на проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 , пояснив, що працівник, яка виконувала функціональні обов`язки продавця магазину, перший день на роботі і проходить стажування (що зафіксовано відеозйомкою), і в разі її успішного проходження в подальшому буде офіційно оформлена на роботу в цей магазин з укладанням трудового договору. Пояснення наданні продавцем ОСОБА_3 підтверджують слова керівника про проходження стажування, та свій перший робочий день в магазині.

Разом з тим, ні під час проведення інспекційного відвідування, ні в процесі розгляду справи про накладення штрафу, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення договору про проходження стажування працівником.

В порушення вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України та ПКМУ від 17.06.2015 р. № 413 працівник допускається до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Документів, щодо офіційного працевлаштування працівника фізичною особою ФОЛ ОСОБА_1 на протязі всього терміну проведення перевірки не надано, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України.

З огляду на викладене відповідач вважає позов необґрунтованим.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, зі змісту якого убачається, що позивач заперечує наявність підстав для проведення інспекційного відвідування. Також позивач посилається на наявність укладеного цивільного договору про надання послуг від 03.02.2020р., який не є трудовим. З оглядом на викладене просить задовольнити позов.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований Великоолександрівською районною державною адміністрацією Херсонської області 04.02.2005р. Здійснює фактичну підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 (магазин).

На підставі наказу начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області №102 від 03.02.2020р. призначено проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності (74113, с. Кар`єрне, Великоолександрівського району Херсонської області) у період з 05 лютого по 14 лютого 2020р. з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

Зі змісту вказаного наказу убачається, що його видано відповідно до пп.3 п.5 «Порядку здійснення державного контролю з додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019р. №823 (у редакції постанови КМУ від 04.12.2019р. №1132) та на підставі звернення громадянки ОСОБА_4 від 21.01.2020р. №І-36/11-06 про порушення законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

На підставі наказу №102 від 03.02.2020р. та на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування №134 від 03.02.2020р. головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Карнаух Тетяною Юріївною 05.02.2020р. здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності - 74113, с. Кар`єрне, Великоолександрівського району Херсонської області.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт №ХС6737/1148/АВ від 05.02.2020р., в якому зафіксовано порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, що полягає у допущенні позивачем працівника до роботи продавцем без оформлення трудового договору, наказу та повідомлення про прийняття на роботу до ДФС.

З матеріалів справи убачається, що вказане інспекційне відвідування проведено у присутності позивача, однак останній відмовився підписувати акт.

Акт інспекційного відвідування №ХС6737/1148/АВ від 05.02.2020р. направлено позивачу та отримано останнім 13.02.2020р., що підтверджується рекомендованим повідомленням №426, що міститься у матеріалах справи.

Також 13.02.2020р. позивачем отримано повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 10.02.2020р. №01-08/1/315.

На підставі висновків акту, 19 лютого 2020 року Головним управлінням Держпраці у Херсонській області винесений припис про усунення порушень №ХС6737/1148/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано позивача у строк до 10.03.2020р. усунути встановлені порушення.

24 лютого 2020 року за вхідним номером 1266/01-09 зареєстроване заперечення ФОП ОСОБА_1 від 18.02.2020р. №01/2020 на акт інспекційного відвідування №ХС6737/1148/АВ від 05.02.2020р.

За результатами розгляду вказаного заперечення відповідачем надано лист від 25.02.2020р. №01-09/1266, відповідно до якого Головне управління Держпраці у Херсонській області інформує про дотримання норм Порядку здійснення державного контролю додержанням законодавства про працю при проведенні інспекційного відвідування позивача.

Аналогічним за змістом є лист відповідача від 12.03.2020р. №01-09/1417, викладений за результатами розгляду заперечень ФОП ОСОБА_1 від 25.02.2020р. на припис про усунення порушень №ХС6737/1148/АВ/П від 19.02.2020р.

25 березня 2020 року Головним управлінням Держпраці у Херсонській області, відповідно до ст. 259 КЗпП, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2013 №509, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХС6737/1148/АВ/П/ТД-ФС, відповідно до якого вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 47230 грн. за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 162 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їх повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює КЗпП України.

Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності підстав проведення інспекційного відвідування з огляду на наступне.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі-Порядок №823 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до п.2 вказаного Порядку заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п.5 Порядку №823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є:

1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту;

4) рішення суду;

5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) інформація:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДПС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;

- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків;

- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;

- роботодавців, в яких протягом року не проводилася індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) доручення Прем`єр-міністра України;

9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) запит народного депутата України;

11) невиконання вимог припису інспектора праці.

Відповідно до п.8 Постанови № 823, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису. Факт вручення копії направлення підтверджується відеозаписом інспекційного відвідування від 05.02.2020р. Суд звертає увагу, що сторонами не оспорюється факт пред`явлення посвідчення інспектора та направлення.

Пунктом 13 Порядку №823 встановлені права об`єкта відвідування під час проведення інспекційного відвідування, а саме:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування;

3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі:

відсутності службового посвідчення;

коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування;

4) вимагати припинення інспекційного відвідування у разі перевищення визначеного пунктом 9 цього Порядку максимального строку здійснення такого заходу;

5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування;

6) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед поданням акта інспекційного відвідування для підпису об`єктом відвідування або уповноваженою ним посадовою особою;

7) перед підписанням акта інспекційного відвідування бути поінформованим про свої права та обов`язки;

8) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

9) вимагати нерозголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації об`єкта відвідування;

10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці;

11) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань;

12) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

13) оскаржувати відповідно до пункту 26 цього Порядку припис та/або вимогу інспектора праці.

З наведених вище норм убачається, що законодавець не зобов`язує контролюючий орган ознайомлювати суб`єкт відвідування із заявами, які стали підставою для призначення і проведення інспекційного відвідування.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допустив до інспекційного відвідування інспектора Карнаух Т.Ю. і вказане інспекційне відвідування було проведено з відома та у присутності позивача.

ФОП ОСОБА_1 не скористався правом не допуску посадової особи органу державного контролю до проведення заходу державного нагляду у формі інспекційного відвідування, передбаченим приписами чинного законодавства.

Отже, контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, у спосіб та порядку встановленому Законом, а посилання позивача на відсутність підстав для проведення такої перевірки у зв`язку з відсутністю факту ознайомлення його із заявою, на підставі якої призначена та проведена така перевірка, є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, суд зауважує, що наказ про проведення інспекційного відвідування від 03.02.2020р. №102 містить посилання на підстави його призначення, а саме звернення громадянки ОСОБА_4 від 21.01.2020р. №І-36/11-06 про порушення законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем строків винесення припису також є необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктами 16-21 Порядку №823 встановлено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Судом встановлено, що позивач відмовився підписувати акт №ХС6737/1148/АВ від 05.02.2020р. у день його складання. 06 лютого 2020 року Головним управлінням Держпраці у Херсонській області направлено примірник акту і диск з відеоматеріалом на адресу позивача. Вказане відправлення отримано позивачем особисто 13.02.2020р., що підтверджується підписом останнього у рекомендованому повідомленні №426, а також описом вкладення. Крім того, акт інспекційного відвідування містить наступний запис: «У зв`язку з відмовою від підпису два примірники акта направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення №426 від 06.02.2020р.».

18 лютого 2020 року позивачем направлено на адресу відповідача заперечення на акт інспекційного відвідування, який отримано останнім 24.02.2020р. та розглянуто 25.02.2020р.

Також судом встановлено, що 19 лютого 2020 р. відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ХС6737/1148/АВ.

Відповідно до п.25 Порядку №823 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Окремо суд зауважує, що підставою притягнення позивача до відповідальності є порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, тобто допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також суд звертає увагу, що вказаний припис від 19.02.2020р. №ХС6737/1148/АВ позивачем не оскаржується у судовому порядку. Отже, посилання позивача на порушення строку винесення припису не є підставою для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Щодо встановленого у ході інспекційного відвідування порушення, суд зазначає наступне.

Так, з акту інспекційного відвідування від 05.02.2020р. № ХС6737/1148/АВ убачається, що в ході інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено працівника до роботи продавцем ОСОБА_3 (назвати прізвище працівник відмовилась) без оформлення трудового договору, наказу та повідомлення про прийняття на роботу до ЖФС. Працівниця (продавець) ОСОБА_3 здійснювала продаж товару самостійно. З пояснень ФОП ОСОБА_1 та працівниці ОСОБА_3 , остання знаходиться на стажуванні перший день. Стажування проходить без будь-якого оформлення.

З відеоматеріалів, доданих до акту (диск CD-R N117WL14D8035284C2) убачається на ступне:

- відео №VID20200205_115431 та №VID20200205_115610 продавець здійснює продаж товару, а саме реалізує пиво, проводить розрахунок з покупцем;

- відео №VID20200205_115610 (з 35 сек.) ФОП ОСОБА_1 нажає пояснення інспектору, згідно яких він сам працює в магазині, а жінку ( ОСОБА_3 ) він випробую, чи буде вона працювати чи ні, можливо вона не справиться і не підійде йому. З пояснень позивача вона перший день працює. Також позивач пояснив, що не оформлював її роботу жодним чином, оскільки не бачить сенсу займатись оформленням з огляду на те, що вона може не справитись з роботою. Тобто, якщо вона не підійде, завтра її вже не буде в магазині (відео з 44 сек.);

- відео №VID20200205_115916 (з 49 сек.) продавець ОСОБА_3 пояснила, що вона стажується перший день. Також вона пояснила, що робота продавцем для неї нова сфера, вона раніше не працювала в магазині і тому вона ще не знає чи впорається. Стажується перший день.

Отже, в ході інспекційного відвідування продавцем пояснюється факт її перебування у магазині проходженням стажування, що не спростовується позивачем та, навпаки, підтримується, що убачається з відео №VID20200205_115916.

У той же час у позові ФОП ОСОБА_1 посилається на факт надання ОСОБА_2 послуг на підставі цивільного договору про надання послуг від 03.02.2020р. Копія вказаного договору додано до позовної заяви.

Щодо первісних пояснень про проходження продавцем стажування, наданих в ході інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 47 Закону України «Про освіту» стажування - набуття особою досвіду виконання завдань та обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Чинним законодавством передбачається можливість проходження особою стажування без укладення трудового договору для окремих категорій населення та у порядку, передбаченому нормативно-правовими актами.

Так, наприклад, згідно з положеннями ст.29 Закону України «Про зайнятість населення» студенти закладів фахової передвищої та вищої освіти, учні закладів професійної (професійно-технічної) освіти, які здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", освітньо-професійним ступенем "фаховий молодший бакалавр", освітнім ступенем "молодший бакалавр", "бакалавр", "магістр" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій.

Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України.

Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців.

Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.

Стажування проводиться за індивідуальною програмою під керівництвом працівника підприємства, установи, організації, який має стаж роботи за відповідною професією (спеціальністю) не менш як три роки.

У разі коли в період стажування особа, зазначена у частині першій цієї статті, виконує професійні роботи, підприємство, організація, установа за всі роботи, виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату їй заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок.

Робота керівників стажування, призначених з числа працівників підприємства, організації, установи, може оплачуватися підприємством, організацією, установою за рахунок коштів, передбачених на підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів, додатково на строк стажування щомісяця у розмірах не менше 5 відсотків суми основної заробітної плати, яку вони отримують за основним місцем роботи.

Стажування вказаних осіб відбувається на підставі укладення договору про стажування, порядок та типова форма якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2013 №20.

Також Законом України «Про зайнятість населення» передбачена можливість проходження стажування безробітними. Так, відповідно до ст.35 цього Закону професійне навчання зареєстрованих безробітних - професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації, спрямовані на здобуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок, підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, що здійснюються за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Порядок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, разом з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, молоді та спорту та за погодженням з репрезентативними всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Професійне навчання зареєстрованих безробітних організовується територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на замовлення роботодавця або для самозайнятості, провадження підприємницької діяльності з урахуванням побажань безробітних і здійснюється у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.

Договір, укладений між територіальним органом Державної служби зайнятості з роботодавцем і безробітним у порядку, визначеному пунктами 6.2-6.4, передбачений Порядком професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики та Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013 №318/655 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 19.06.2013 за №1029/23562.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав в ході інспекційного відвідування договір про професійне навчання найманого працівника, наказ про організацію стажування, програму стажування, будь-які інші документи, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом згідно з вимогами Закону України «Про зайнятість населення». Більш того, позивач самостійно вказав на те, що не оформлював стажування продавця та не бачить у цьому сенсу.

Отже, судом встановлено, що посилання на стажування ОСОБА_2 у магазині позивача є безпідставним та не доведеним жодним доказом.

Щодо тверджень позивача про надання ОСОБА_2 послуг згідно цивільного договору про надання послуг від 03.02.2020р., суд зазначає наступне.

Так, позивачем надано до суду цивільний договір про надання послуг від 03.02.2020р., укладений між ОСОБА_2 (Виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (Замовник). Відповідно до предмету вказаного договору: «1.1.ВИКОНАВЕЦЬ зобов`язується надати ЗАМОВНИКУ послуги в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а ЗАМОВНИК зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги.

1.2. ВИКОНАВЕЦЬ не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг, у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

1.3. ВИКОНАВЕЦЬ вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг. Послуги зазначених фахівців ВИКОНАВЕЦЬ оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами.

1.4. Факт надання відповідних послуг з боку ВИКОНАВЦЯ буде засвідчуватися Актами прийому наданих послуг.

1.5. Акт прийому наданих послуг підписується СТОРОНАМИ після надання послуги та є невід`ємною частиною даного договору.

1.6. У разі отримання ВИКОНАВЦЕМ від ЗАМОВНИКА вмотивованої відмови від підписання акту з наданням переліку недоліків, що були допущені ВИКОНАВЦЕМ під час надання послуг, ВИКОНАВЕЦЬ зобов`язаний невідкладно усунути вказані ЗАМОВНИКОМ недоліки.».

Розділом 2 цього ж договору встановлені обов`язки Виконавця, до яких належать: «2.1. Надати послуги у строк, визначений даним договором, а саме: взяти участь у прийманні товарів, перевіряючи заповнення тарних одиниць, їх кількість та вагу, підраховувати штучні товари, перевірити якість за результатами зовнішнього огляду; забезпечити зберігання товарів за кількістю та якістю в магазині на період дії даного договору; приготувати товари до продажу: перевірити цілісність пакування; перевірити наявність маркувальних даних і якість після зберігання; забезпечити наявність відповідно оформлених цінників; розмістити і викласти товари за групами, видами, сортами з додержанням правил товарного сусідства; пропонувати, показувати та продавати товар в період дії договору; проконсультувати покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів у магазині; нарізати, зважити і упакувати товари, підраховувати вартість покупки та видати покупку; підрахувати гроші і здати їх після закінчення строку дії даного договору.»

Також п.4.1 вказаного договору встановлено, що вартість послуг по цивільному договору буде встановлена по факту надання послуг на підставі акту виконаних робіт.

Проаналізувавши вказаний договір, суд дійшов до наступного.

Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30.07.2020р. у справі №160/8063/18.

У цивільному договорі, укладеному між позивачем та фізичною особою - ОСОБА_2 , зазначено, що предметом цього договору є надання послуг в обсязі і на умавах, визначених цим договором.

Суд звертає увагу, що положення цивільного договору про надання послуг, укладеного між позивачем та фізичною особою - ОСОБА_2 не містить який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не зазначено будь-якого кінцевого результату, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання, а також не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові.

Окремо суд звертає увагу, що позивачем не надано акту виконаних робіт.

Отже, суд доходить до висновку про те, що про те, що зазначена вище угода, укладена позивачем з фізичною особою не була спрямована на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а була пов`язана із самим процесом праці, мала триваючий характер, не закінчувалася фактом надання послуги, що є характерним для трудових функцій.

Також суд звертає увагу, що на момент проведення інспекційного відвідування (05.02.2020р.) позивачем не було надано інспектору праці цивільно-правових договорів, які могли б свідчити про надання фізичною особою ОСОБА_2 послуг Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Більш того, як вже зазначалось вище, фізична особа ОСОБА_2 пояснила, що проходить стажування, а позивач не заперечував проти таких тверджень і пояснив інспектору, що проводить випробування.

Отже, з наведеного убачається, що фізичною особою ОСОБА_2 здійснюється продаж товарів, у тому числі, алкогольних виробів за місцем провадження господарської діяльності позивача без оформлення такої діяльності у встановлений законодавством спосіб.

Ознаки здійснюваних ОСОБА_2 дій на користь ФОП ОСОБА_1 відповідають послугам продавця згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65 «Торгівля та громадське харчування», який затверджено наказом Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України 30.11.1999 № 918 та погоджено з Міністерством праці та соціальної політики України.

Слід також зауважити, що продавець повинен виконувати роботу згідно режиму магазину за прилавком.

Суд зауважує, що навіть у випадку укладення договору про надання послуг продавця, власником господарської одиниці мав би бути складений акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, адже допускаючи особу за прилавок магазину, такій особі надається доступ до касового апарату, грошових коштів та певної кількості товару, кількість та асортимент яких мав би бути зафіксований та погоджений.

Разом з тим, позивачем не надано жодного документу на підтвердження фіксації факту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей.

Окремо суд звертає увагу на те, що працівник, який працює на посаді або виконує роботи, які безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажом, перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей приймають на себе повну матеріальну відповідальність. Так, відповідно до постанови №447/24 від 28.12.1977 «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальності за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) продавець відноситься до переліку посад і робіт, які несуть повну матеріальну відповідальність.

Разом з тим, до суду не надано жодного доказу на підтвердження факту укладання такого договору, тобто фактично позивач стверджує, що він уклав єдиноразовий договір надання послуг продавця фізичною особою ОСОБА_2 , передавши їй у розпорядження належний йому магазин з усіма товаро-матеріальними цінностями, не зафіксувавши жодним чином товарно-матеріальні цінності, які їй передались та, не уклавши з таким Виконавцем договору про повну матеріальну відповідальність.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2020р. у справі №1540/4109/18.

Відтак, суд дійшов до висновку про порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України в частині допуску ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Таким чином, санкції, передбачені абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, застосовуються у випадку, коли неподання повідомлення про працевлаштування призводить до виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, тоді як сам по собі факт неподання повідомлення про працевлаштування без відповідних наслідків не є підставою для застосування вказаних санкцій.

Беручи до уваги, що позивач допустив до роботи ОСОБА_2 , не уклавши з нею трудового договору, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано застосував до нього штрафні санкції, передбачені абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17 липня 2013 р. N 509, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509.

Пунктами 2-4 вказаної постанови встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано до суду достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення, натомість позивачем не обґрунтовані належним чином позовні вимоги.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач мав всі підстави для проведення інспекційного відвідування та діяв у спосіб, визначений діючим законодавством при прийнятті наказу про проведення інспекційного відвідування, при проведенні інспекційного відвідування та при прийнятті постанови про накладення штрафу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25.03.2020 року №ХС6737/1148/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 47230,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 112040100