Справа № 260/2864/20
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 вересня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2864/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рейті С.І. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконним та скасування наказу № 4222-сг від 20.08.2020 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність (кадастровий номер :01:004:0086) та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність (кадастровий номер :01:004:0086) площею 1,0882 га, в тому числі сіножаті площею 1,0882 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення ОСГ, що розташована за межами населених пунктів урочище Плитоватий на території Лазещинської с/р Рахівського району Закарпатської області.

Одночасно із позовною заявою, представником позивача адвокатом Коваленко О.М. до суду подано клопотання про забезпечення позову, яким просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області вчиняти будь-які дії та прийняття будь яких рішень, які стосуються земельної ділянки площею 1,0882 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лазещинської сільської ради урочище Плитоватий, за межами населеного пункту кадастровий номер :01:004:0086 та заборонити іншим особам вчиняти будь які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Необхідність вжиття заходів забезпечення адміністративного позову зазначеним способом обґрунтована тим, що, як стало відомо позивачеві, на вищевказану земельну ділянку, на яку ним розроблялась технічна документація, відповідачем знову надано дозвіл на розробку технічної документації іншій особі. І, на разі, інша особа проходить процедуру погодження виділення у власність вказаної земельної ділянки. Отже, на думку позивача, є підстави вважати, що дана земельна ділянка може бути відчужена на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, дослідивши необхідні для його розгляду матеріали адміністративної справи, суд констатує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст.151 КАС України встановлено, зокрема, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У той же час забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права, та не повинне призводити до вирішення позовних вимог або досягнення іншої мети, не пов`язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Між тим, в обґрунтування задоволення заяви про забезпечення позову позивач наводить всі ті самі доводи, що і в обґрунтування задоволення позовних вимог. Надання судом їх оцінки до ухваленні рішення по суті позовних вимог не відповідає інституту забезпечення позову та вимогам законодавства щодо об`єктивного розгляду справи безстороннім, неупередженим судом.

Будь-яких об`єктивних доказів, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, до суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що на момент звернення до суду із даною позовною заявою жодного права ОСОБА_1 на бажану до отримання земельну ділянку не виникає, більш того, право (в тому числі речове) позивача на таку земельну ділянку не може бути захищене судом, оскільки саме право взагалі не виникло.

Відносини, урегульовані ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, передбачають порядок отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.

Однак, саме лише звернення із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та надання уповноваженим органом дозволу не означає виникнення у зацікавленої особи права власності на таку земельну ділянку, оскільки таке право виникає після його державної реєстрації.

При цьому, з огляду на завдання адміністративного судочинства, визначені в ч. 1 ст. 2 КАС України, захист права власності та інших речових прав на майно не може бути забезпечений адміністративним судом, оскільки вирішення таких питань відноситься до юрисдикції загального місцевого суду та здійснюється відповідно до цивільного законодавства.

Доводи представника позивача стосовного того, що відповідачем надано право на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність іншим особам суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволені клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд у встановлений ст. 295 КАС України п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя С.І. Рейті