Справа № 380/3656/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3656/20 пров. № А/857/7358/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Гром І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Сакалошем В. М. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л., в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2020 та про арешт коштів боржника від 09.04.2020 у виконавчому провадженні ВП 61778565.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у виконавчому написі від 04.04.2020 № 6180, виданому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В., на виконання якого винесені оскаржувані постанови, зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, а відтак, підстав для повернення відповідного виконавчого документа не було. Вказує, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити дії, спрямовані на перевірку будь-якої інформації про боржника до відкриття виконавчого провадження. Вказує, що судом першої інстанції було позбавлено її права на подання відзиву на позовну заяву, оскільки про дату і час судового розгляду справи їй стало відомо за один день до такого.

Позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, однак, враховуючи те, що такий відзив подано з пропуском встановленого судом строку для його подання, апеляційний суд залишає його без розгляду.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.04.1984 по 06.04.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а з 05.05.2020 - АДРЕСА_3

09.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61778565 щодо виконання виконавчого напису від 04.04.2020 № 6180, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості в розмірі 14964,80 грн. Боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Його адресу зазначено АДРЕСА_2 .

09.04.2020 відповідачем в межах виконавчого провадження № 61778565 винесено також постанову про арешт коштів боржника.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні повноваження для відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 у м. Києві, прийняття інших постанов в межах цього виконавчого провадження, зокрема, про арешт коштів боржника, з огляду на відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час відкриття виконавчого провадження мав майно чи зареєстроване місце проживання або фактично проживав у місті Києві, відтак, вказані рішення відповідача підлягають скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частини перша, друга статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Так, пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Як встановлено з матеріалів справи, в період до 06.04.2020 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 було АДРЕСА_1 , а з 05.05.2020 - АДРЕСА_3 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що винесені у виконавчому провадженні № 61778565 постанови відповідачем надсилались ОСОБА_1 , зокрема, і на зазначену вище адресу ( АДРЕСА_4 ).

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутні докази наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню, оскільки приватний виконавець Дорошкевич В. Л. порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до її виконавчого округу, прийняла виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 512/5.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання скаржника на те, що у виконавчому написі від 04.04.2020 № 6180, вчиненому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В., чітко зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а саме, за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, оскільки факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.

Закон України «Про виконавче провадження» містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а не за місцем, довільно, без будь-яких підтверджень, зазначеним у відповідному виконавчому документі.

Також апеляційний суд не бере до уваги покликання відповідача на ухвалу Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17, оскільки вона не містить будь-якої правової позиції щодо застосування норм права у правовідносинах, що є подібними до тих, які є у даній справі (ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 380/3656/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 02.09.2020