Справа № 640/11567/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року м. Київ № 640/11567/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України

Департаменту містобудування, архітектури та планування територій

Міністерства розвитку громад та територій України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі по тексту - відповідач 1, ДАБІ України) та Департаменту містобудування, архітектури та планування територій Міністерства розвитку громад та територій України (далі по тексту - відповідач 2, Департамент) в якому просить:

1) визнати протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та планування територій Міністерства розвитку громад та територій України, що полягають у неналежному розгляді звернень ОСОБА_1 : №КО-10559984 від 25.04.2020, №КО-10618288 від 07.05.2020, №КО-10630061 від 11.05.2020, №КО-10630147 від 11.05.2020;

2) зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та Департамент містобудування, архітектури та планування територій Міністерства розвитку громад та територій України розглянути звернення ОСОБА_1 : №КО-10559984 від 25.04.2020, №КО-10618288 від 07.05.2020, №КО-10630061 від 11.05.2020, №КО-10630147 від 11.05.2020 по суті та надати на них обґрунтовану відповідь відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідачів, що полягають у неналежному розгляді звернень позивача є протиправними, відповідачем - 2 не було надано відповіді по суті жодного зі звернень позивача чи вирішення порушених у них питань у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду відповідачам надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

На адресу суду 18 червня 2020 року (вх. №03-14/84119/20) від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-1 зазначив наступне.

Звернення позивача №КО-10559984 від 25.04.2020 та звернення №КО-10630147 від 11.05.2020 на адресу відповідача-1 не надходило. Стосовно звернення позивача №КО-10559984/Д1, відповідачем - 1 спільно з Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (територіальним органом - структурним підрозділом відповідача-1) підготовлено та надіслано позивачу обґрунтовану та вичерпну відповідь по суті порушених питань відповідним листом від 13.05.2020. Стосовно звернення позивача №КО-10618288 від 07.05.2020, відповідачем - 1 спільно з Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (територіальним органом - структурним підрозділом відповідача-1) підготовлено та надіслано відповідачу-2 обґрунтовану та вичерпну відповідь по суті порушених питань відповідним листом від 20.05.2020 для подальшого інформування позивача. Стосовно звернення позивача №КО-10630061 від 11.05.2020, відповідачем -1 спільно з Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (територіальним органом - структурним підрозділом відповідача-1) підготовлено та надіслано відповідачу-2 обґрунтовану та вичерпну відповідь по суті порушених питань відповідним листом від 25.05.2020 для подальшого інформування позивача.

На адресу суду 30 червня 2020 року (вх. №03-14/90032/20) від відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач - 2 зазначив наступне. Відповідь на вищезазначені звернення позивача було надано листом Департаменту містобудування, архітектури та планування територій Мінрегіону від 13.05.2020, тобто у встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк. Щодо тверджень позивача щодо неповідомлення про вирішення будь-якого питання, викладеного у зверненнях позивача, відповідач - 2 зазначив, що у Міністерства розвитку громад та територій України відсутні повноваження щодо здійснення архітектурно-будівельного контролю України, отже да думку відповідача - 2, зазначене вище свідчить про відсутність предмету спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

25.04.2020 позивачем подано звернення №КО-10559984 за допомогою державного веб-порталу «Урядовий контактний центр» щодо фактів корупції та бездіяльності відповідача-1 під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю за об`єктом будівництва за адресою: м. Київ, вул. Сагайдака, 101. За підсумками звернення просив провести перевірку діяльності відповідача - 1 та утворити тимчасову комісію для вивчення ситуації із вказаним об`єктом будівництва.

07.05.2020 позивачем подано звернення №КО-10618288 за допомогою державного веб-порталу «Урядовий контактний центр» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника відповідача-1 Васильченка Ю.М. за відсутність організації роботи юридичного відділу відповідача-1.

11.05.2020 позивачем подано звернення №КО-10630061 за допомогою державного веб-порталу «Урядовий контактний центр» до Міністерства розвитку громад та територій України із проханням провести службову перевірку обставин відсутності в розпорядженні відповідача-1 копій документів щодо об`єкту будівництва за адресою: м. Київ, вул. Сагайдака, 101 за період 2008-2017 роки, а також №КО-10630147 з проханням провести службову перевірку обставин законності реєстрації відповідачем-1 сертифікату IY47 щодо об`єкту з класом наслідків ССЗ «Будівництво «житлових будинків із об`єктами соціально-побутового призначення та підземними паркінгами за адресою: м. Київ, вул. Сагайдака, 101 в Дніпровському районі м. Києва, 2 черга будівництва, 5 пусковий комплекс, житловий будинок № 2 (4 секція та паркінг)».

Як вбачається з реєстраційної картки звернення, звернення позивача від 25.04.2020 №КО-10559984 зареєстровано за №КО-10559984/Д1 від 27.04.2020.

За результатами розгляду звернення позивача №КО-10559984/Д1 від 27.04.2020 відповідачем - 2 надано відповідь від 13.05.2020 №40-201-(90-9)/3471-20 в якій вказано, що вирішення питань, порушених у зверненні та здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю за адресою: м. Київ, вул. Сагайдака, 101 можливо лише після початку функціонування Державної інспекції містобудування України.

За результатами розгляду звернення позивача №КО-10618288 від 07.05.2020, відповідачем - 1 надано відповідь від 20.05.2020 №40-702-(90-9)/3594-20, в якій вказано наступне.

«Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01.01.2020. Представники юридичного відділу Департаменту не є представниками Держархбудінспекції у порядку його самопредставництва чи адвокатами і на даний час не можуть здійснювати представництво в судах, в тому числі в судовій справі № 640/16016/19. Крім того, на даний час у посадових осіб департаменту відсутні правові підстави та повноваження для оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 про повернення апеляційної скарги Держархбудінспекції та ухвали Верховного Суду від 16.03.2020 про повернення касаційної скарги в судовій справі № 640/16016/19. Крім того, Держархбудінспекція, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до абзацу другого пункту 14 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету, видатки на оплату адвокатських послуг у річному плані закупівель Держархбудінспекції на 2020 рік не передбачено.».

За результатами розгляду звернення позивача №КО-10630061 від 11.05.2020, відповідачем - 1 надано відповідь від 25.05.2020 №40-702-(90-9)/3664-20, в якій вказано наступне.

«Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано замовнику будівництва ВАТ «Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій» та генеральному підряднику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Північно-Східна будівельна компанія» дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлових будинків з об`єктами соціально-культурного призначення та підземними паркінгами за адресою: м. Київ, вул. Сагайдака, 101 у Дніпровському районі м. Києва від 26.05.2008 №0376-Дн/Р. 24.04.2009 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві перереєстровано зазначений дозвіл за №1335-Дн/Р. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі 755/6813/17 та протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 25.07.2017 в департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві слідчим Дніпровського УП ГУННП вилучено документи щодо згаданого об`єкту будівництва. Разом з тим, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі 755/6813/17 проектна документація на зазначений об`єкт будівництва не вилучалась, оскільки не перебувала в Держархбудінспекції або Департаменті. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» Держархбудінспекція перебуває у стані ліквідації. Вищезазначене унеможливлює здійснення Держархбудінспекцією заходів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а також відсутні підстави для звернення до правоохоронних органів з приводу повернення запитуваних документів.».

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2020 позивачем отримано лист від відповідача-2 згідно якого вбачається, що вирішення питань, порушених у зверненнях №КО-10559984/д1 від 25.04.2020, №КО-10618288 від 07.05.2020, №КО-10630061 від 11.05.2020, №КО-10630147 від 11.05.2020 та здійснення державного архітектурно-будівельного контролю можливо після початку функціонування Державної інспекції містобудування України.

Спірні правовідносини виникли у сфері розгляду звернень громадян і стосуються повноти і своєчасності розгляду звернень позивача щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №396/96-ВР (далі - Закон №396/96-ВР).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про звернення громадян» законодавство України про звернення громадян включає цей закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), скарги і заяви (клопотання) й останніми є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Приписами статті 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Положеннями статті 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, серед іншого, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Суд акцентує увагу, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наразі, в рамках означеного в частині другій статті 19 Конституції України критерію, а саме: «На підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України», суд вказує, що за своєю сутністю цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України - фундаментальна юридична категорія, що є критерієм правового життя суспільства і громадян. Це «комплексне політико-правове явище, що відображає правовий характер організації суспільного життя, органічний зв`язок права і влади, права і держави»; законність - це принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» має значення, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями розуміються як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - «похідні повноваження».

«У спосіб» значить, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Поряд з цим, суд виокремлює, що за частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Даний конституційний припис закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Розкриваючи зміст верховенства права, Європейський суд з прав людини зауважує, що верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. Дані позиції знаходять своє практичне застосування і у практиці Верховного Суду (постанова від 28 серпня 2018 року, справа № 820/3789/17).

Згідно пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд вказує, що в силу приписів «Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 408), Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Держархбудінспекція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основним завданням Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка і внесення на розгляд Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до компетенції Держархбудінспекції; здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках; ліцензування видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань: проводить перевірки відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; скасовує чи зупиняє дію прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених законом повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, з одночасним складенням протоколу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції; складає акти перевірок, протоколи про вчинення правопорушень, розглядає справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень, накладає штрафи відповідно до закону; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати або відмовляє у їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію).

Держархбудінспекція в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів міністерств видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

Так, наприклад, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва є підконтрольним Державній архітектурно-будівельній інспекції України, до повноважень якого входить, зокрема, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах міста Києва.

Наразі суд зазначає, що «Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду» визначається механізм здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», Урядом прийнято рішення ліквідувати Державну архітектурно-будівельну інспекцію.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» утворено Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до третього пункту постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» до початку виконання функцій і повноважень Державної інспекції містобудування.

При цьому, зазначеною постановою внесені зміни до Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 № 219), згідно з якими Держархбудінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в частині надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

З наведеного вище, судом встановлено, що відповідь відповідача -2 є обґрунтованою та узгоджується з тим, що здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за адресою: м. Київ, вул. Сагайдака, 101 можливо лише після початку функціонування Державної інспекції містобудування України.

Отже, як вбачається із встановлених судом фактичних обставин цієї справи, у визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк відповідачі розглянули звернення позивача, у межах своїх повноважень надали йому відповідь, зміст якої стосується суті звернень, що спростовує доводи позивача про допущення ними бездіяльності.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд не вбачає належним чином обґрунтованих доводів і доказів, які б переконливо свідчили про порушення відповідачами прав, інтересів чи свобод позивача при розгляді його звернень, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача -2, щодо неналежного розгляду звернень позивача не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, оскільки вказані вимоги є похідними від основних, у задоволенні яких суд відмовив.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись вимогами статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) ;

Відповідач 1: Державна архітектурно-будівельна інспекція України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26;

Відповідач 2: Департамент містобудування, архітектури та планування територій Міністерства розвитку громад та територій України (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 9; .