Справа № 440/3484/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3484/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області /далі - відповідач/ про:

- визнання протиправним та скасування рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 13 квітня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

- зобов`язання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області згідно клопотання від 07 лютого 2020 року /а.с. 1-8/.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернулася до Великосорочинської сільської ради Миргородського району із заявою від 07 лютого 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту. Великосорочинською сільською радою на 56 сесії 7 скликання розглянуто заяву позивача та прийнято пункт 18 рішення від 13 квітня 2020 року, яким відмовлено позивачу у наданні вказаного дозволу у зв`язку з включенням бажаної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах (у формі аукціону). З таким рішенням Великосорочинської сільської ради позивач не погоджується та вважає його таким, що винесене з порушенням вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 29-32/ зазначив, що Великосорочинською сільською радою на 56 сесії 7 скликання розглянуто заяву позивача та прийнято пункт 18 рішення від 13 квітня 2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0173 включена до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах (у формі аукціону).

Від позивача до суду надійшло клопотання про заміну відповідача - Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (ідентифікаційний код 04383682) на Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області (ідентифікаційний код 24832716).

Розглянувши вказане клопотання, суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (ідентифікаційний код 24832716), а відтак відповідачем у цій справі є належна особа.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України та в межах строку, встановленого статтею 258 цього Кодексу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 звернулася до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області із заявою від 07 лютого 2020 року (вх.№28 від 07 лютого 2020 року) /а.с. 35/, в якій просила передати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га та надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту відповідно до графічних матеріалів.

До вказаної заяви додала копії паспорта, ідентифікаційного коду та графічного матеріалу, в якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:0173 /а.с. 35-36/.

Пунктом 18 рішення 56 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 13 квітня 2020 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок" /а.с. 41-42/ відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га у зв`язку тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0173 включена до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах (у формі аукціону).

Не погодившись з пунктом 18 рішення 56 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 13 квітня 2020 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою визначені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України та їх перелік є вичерпним. Відмова у наданні дозволу має бути вмотивованою.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стало включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права оренди на земельних торгах (у формі аукціону).

Надаючи оцінку вказаній підставі для відмови, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 134 ЗК України встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів /частина перша статті 135 ЗК України/.

Згідно з частинами першою-третьою статті 136 ЗК України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Аналіз приписів статті 136 Земельного кодексу України свідчить про те, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Земельного кодексу України наведений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №806/3708/15 та від 17 жовтня 2019 року у справі №823/1120/16.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0173, стосовно якої позивач просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, включена до переліку земельних ділянок призначених для продажу права оренди на земельних торгах (у формі аукціону).

Водночас судовим розглядом встановлено, що рішенням 55 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 19 лютого 2020 року /а.с.39/ з метою підготовки документації до земельних торгів і визначення цільового призначення земельної ділянки надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,4371 га (кадастровий номер :00:004:0173) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (багаторічні насадження), не наданих у власність чи користування, розташованої за межами населених пунктів на території Великосорочинської сільради, з метою продажу права оренди на неї на земельних торгах у формі аукціону із зміною цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

Таким чином, вищевказаним рішенням 55 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 19 лютого 2020 року лише надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,4371 га з кадастровим номером :00:004:0173, а не затверджено перелік земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на торгах.

На переконання суду, саме лише планування суб`єктом владних повноважень у майбутньому передати земельну ділянку в оренду в порядку аукціону без винесення рішення про її включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах, не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідачем не надано до суду ані рішення сільської ради щодо визначення спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення як такої, право оренди на яку підлягає продажу на земельних торгах (аукціоні), ані доказів включення її до переліку земельних ділянок, право оренди на які буде продано на земельних торгах.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що пункт 18 рішення 56 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 13 квітня 2020 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок" є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідна вимога позивача - задоволенню.

Вирішуючи іншу вимогу позивача, а саме: про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3 ) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 73 згаданого Кодексу визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам, а не забезпечення ефективності державного управління.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості та наміру у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням висновків суду, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме: зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Натомість, вимога позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку землевпорядної документації задоволенню не підлягає, адже пункт 18 рішення 56 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 13 квітня 2020 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок" перевірявся судом на предмет правомірності, виходячи лише із тих мотивів, які покладалися відповідачем в основу його прийняття, та тих обставин, які відносяться до предмету доказування у цій справі. Враховуючи завдання суду, суд не вправі виходити за межі предмету доказування у справі та досліджувати чи дотримано позивачем усіх умов для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою та чи відсутні інші підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Наведені висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 серпня 2019 року у справі №480/4298/18, від 05 грудня 2019 року у справі № 806/2540/17 та у постанові Великої Палати від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення на її користь судових витрат зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу, яка надана Борзовцем Олександром Володимировичем на підставі довіреності серії НОК №111147 від 29 січня 2020 року /а.с. 19/.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частинами першою та третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, четвертої - шостої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 138 КАС України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з частинами третьою та дев`ятою статті 139 згаданого Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що за подання позову до суду позивач понесла судові витрати у загальній сумі 7840,80 грн, з яких витрати зі сплати судового збору складають 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №FPT_AB150101PTM_13213389 від 06 квітня 2020 року /а.с.21/, а витрати на професійну правничу допомогу складають 7000,00 грн, що підтверджується квитанцією №04 від 02 липня 2020 року /а.с.20/.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги №4 від 26 червня 2020 року /а.с.15-16/, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2626 від 26 березня 2019 року /а.с 18/, розрахунку надання правничої допомоги за договором №04 від 26 червня 2020 року /а.с. 14/, акта прийому-передачі виконаних робіт від 02 липня 2020 року за договором №04 від 26 червня 2020 року /а.с. 17/.

Так, 26 червня 2020 року між гр. позивачем (клієнт) та Борзовець О.В. (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №04, згідно із пунктами 1.1. та 4.1 якого предметом вказаного договору є зобов`язання адвоката надавати юридичну допомогу щодо оскарження рішення Великосорочинської сільської ради від 13 квітня 2020 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (пункт 1.1); юридичну допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, що дорівнює 7000,00 грн без ПДВ (пункт 4.1) /а.с.15-16/.

Відповідно до розрахунку надання правничої допомоги за договором №04 від 26 червня 2020 року /а.с. 14/ та акта прийому-передачі виконаних робіт від 02 липня 2020 року за договором №04 від 26 червня 2020 року /а.с. 17/ адвокатом згідно договору №04 від 26 червня 2020 року надано ОСОБА_1 правову допомогу, а саме: юридичні консультації щодо суті спірних правовідносин в межах розгляду справи (3 год - 1500,00 грн); попереднє опрацювання матеріалів, аналіз оспорюваного рішення, опрацювання нормативної бази та судової практики, аналіз юридичного конфлікту, вироблення стратегії ведення справи (4 год - 2000,00 грн); підготовка процесуальних документів (7 год - 3500,00 грн).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вартість судових витрат на професійну правничу допомогу суттєво завищена та неспівмірна із складністю справи, часом та обсягом наданих послуг, а тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Беручи до уваги доводи відповідача та зміст виконаних робіт (наданих послуг) згідно з актом від 02 липня 2020 року, суд доходить висновку, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки підготовка справи до судового розгляду не передбачала зібрання значного обсягу доказів (до позову надано лише копії паспорта та ідентифікаційного номера позивача, заяви та оскаржуваного рішення) та збирання доказів не вимагало подання адвокатських запитів чи інших зусиль адвоката.

Витрати на юридичні консультації та попереднє опрацювання документів (7 годин) у сумі 3500,00 грн та на підготовку процесуальних документів (7 год) у сумі 3500,00 грн суд вважає завищеними, адже спірні правовідносини не вирізняються своєю складністю та з питання вирішення подібних правовідносин судами України напрацьовано сталу судову практику.

При цьому судом також враховано, що у провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебуває декілька десятків справ по аналогічній категорії з представництвом адвоката Борзовець О.В. , зокрема за позовами до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (справи №№440/2941/20, 440/2942/20, 440/2943/20, 440/3482/20, 440/3483/20, 440/3485/20, 440/3486/20, 440/3608/20, 440/3609/20, 440/3610/20, 440/3611/20, 440/3612/20, 440/3613/20, 440/3614/20, 440/3766/20 та ін.), а відтак адвокат Борзовець О.В. спеціалізується на представництві інтересів фізичних осіб у спорах з суб`єктами владних повноважень щодо реалізації права на отримання земельних ділянок у власність в межах норм безоплатної приватизації та є обізнаним з відповідною законодавчою базою та переліком документів, які підлягають підготовці для розгляду цієї категорії справ, що ставить під сумнів витрачену адвокатом кількість годин (14 годин) на представництво інтересів позивача у цій справі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи, а відтак підлягає зменшенню до 3000,00 грн.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у загальній сумі 1420,40 грн, у т.ч. зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (площа Гоголя, буд. 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, ідентифікаційний код 24832716) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 18 рішення 56 сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 7 скликання від 13 квітня 2020 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок".

Зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області (площа Гоголя, буд. 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, ідентифікаційний код 24832716) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 лютого 2020 року (вх.№28 від 07 лютого 2020 року) про передання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту відповідно до графічних матеріалів з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (площа Гоголя, буд. 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, ідентифікаційний код 24832716) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у загальній сумі 1920,40 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень сорок копійок), у т.ч. витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк