Справа № 200/5502/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 р. Справа№200/5502/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (; 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 5537,50 грн., № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 170,00 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 1661,25 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.04.2020 отримала зазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області, які прийняті на підставі акту перевірки від 31.01.2020 № 144/05-99-33-05/ НОМЕР_1 , згідно якого встановлено, що за договором дарування у 2016 році вона отримала у дарунок нерухомість вартістю 88600,00 грн. та не подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік. Зазначає, що оскільки вона є особою з інвалідністю І групи, згідно п.174.2 статті 174 ПК України такий дохід оподатковується за ставкою 0 % та не включає вартість такого подарунку до складу загального річного оподатковуваного доходу.

З урахуванням наведеного, вважає спірні податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.06.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та позивачеві надано 10-тиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2020 у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про розгляд справи за правилами загального провадження відмовлено.

Відповідачем через відділ діловодства та документообігу суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 , встановлено неподання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, що призвело до заниження у періоді, що перевірявся, суми отриманого доходу у розмірі 88600,00 грн., податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4430,00 грн. та військового збору у розмірі 1329,00 грн. Оскільки на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 02.03.2020 № , № , № позивач не скористався правом надання заперечення на акт перевірки, як це передбачено п. 86.7 ст. 86 ПКУ, та правом надання первинної документації, передбаченої абзацом другим п. 44.7 ст. 44 ПКУ, зазначає, що документи, стосовно того, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, в розумінні п. 44.1., п. 44.6 ст. 44 ПКУ, були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. За таких обставин вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи та оцінивши їх наявними доказами в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я № 248033 від 06.07.1994 є особою з інвалідністю І групи (а.с.31).

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області у правовідносинах з фізичними та юридичними особами, в тому числі пов`язаними із контролем за повнотою нарахування та сплати податків, обов`язкових платежів, реалізує владні управлінські функції, через що належить до суб`єктів владних повноважень у розумінні п.7 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що 22.01.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування 27/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24). Зазначений договір зареєстровано в реєстрі за № 218 приватним нотаріусом Бедненко С.В.

Останнім до податкового органу подано податковий розрахунок за формою 1 ДФ сум доходу (нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2016 року за ознакою доходу «114», в якому зазначено про отримання об`єкта подарунка на суму 88600,00 грн.

Головне управління ДФС у Донецькій області на адресу приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. спрямовано запит від 10.05.2017 №18800/Б/05-81-13-00 щодо надання інформації про доходи, отримані у зв`язку з оформленням спадщини (договору дарування) протягом 2016 року фізичними особами, у т.ч. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с. 80-81).

Листом від 22.05.2018 № 570/01-16 (вх. ГУ ДФС у Донецькій області від 30.05.2018 №5494/ФОП) приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. надано інформацію про доходи, отримані у зв`язку з оформленням спадщини (договору дарування) протягом 2016 року фізичними особами, у т.ч. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до якої 22.01.2016 за реєстром №218 посвідчено договір дарування частини будинку.

Згідно Наказу ГУ ДФС у Донецькій області від 18.12.2019 № 945, на підставі пп.20.1.4. п. 20.1. ст. 20, пп. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75, пп. 78.1.2. п. 78.1. ст. 78, п. 78.4. ст. 78, п.79.1. ст. 79, в період часу з 20.01.2020 по 24.01.2020 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт № 144/05-99-33-05/ НОМЕР_1 від 31.01.2020 «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016».

Перевіркою встановлені порушення:

- підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту „в" пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України (зі змінами), а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2016 року;

- підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту «б» пункту 171.2 статті 171, пункту 174.3, пункту 174.6 статті 174 Кодексу, а саме: заниження за 2016 рік оподатковуваного доходу, отриманого внаслідок прийняття у дарунок майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, у сумі 88 600,00 грн., в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у розмірі 4430,00 грн.;

- підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Кодексу, а саме: заниження за 2016 рік оподатковуваного доходу, отриманого внаслідок прийняття у дарунок майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого та другого ступеня споріднення, у сумі 88 600,00 грн., в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у розмірі 1329,00 грн.

На підставі вказаного Акту відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 5537,50 грн., з яких 4430,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 1107,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 21);

- податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. (а.с. 22);

- податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 1661,25 грн., з яких 1329,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 332,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 23).

Копію наказу Головного управління ДПС у Донецькій області «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 від 18.12..2019 № 945 (а.с. 93) та Повідомлення від 19.12.2019 № 322/10/05-99-33-05 (а.с. 82) було надіслано 24.12.2019 за податковою адресою позивача рекомендованим листом №542 з повідомленням про вручення.

Конверт поштового відправлення та рекомендоване повідомлення №542 повернуто до Головного управління ДПС у Донецькій області з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Органом поштового зв`язку проставлено вказану відмітку 27.01.2020 (а.с.104).

Зазначені податкові повідомлення - рішення направлені 03.03.2020 платнику засобом поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення №742 (а.с.97).

У відповідності до приписів ст. 56 Податкового кодексу України позивачем була надана Скарга до ДПС України (вх. №11081/6 від 16.03.2020) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 24.02.2019 № , № , №, № (а.с. 109).

Державна податкова служба України рішенням від 07.05.2020 скаргу ОСОБА_1 (від 08.04.2020 №1, вх.. № В/496/ДЗН від 14.04.2020) на податкові повідомлення - рішення від 02.03.2020 №, №, № залишила без розгляду, оскільки вона оформлена без дотримання вимог ст.56 ПК Українеи, а також статті 8 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян», і не підписана автором (а.с. 90-91).

Предметом розгляду даної адміністративної справі є правомірність прийняття зазначених податкових повідомлень - рішень.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач вважає неправомірним висновок податкового органу про порушення ним вимог Податкового кодексу України, тому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення.

Приймаючи рішення по суті спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 49.18 ст. 49 ПКУ встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (пп. 49.18.4).

Згідно з п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.168.2.1 ст.168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Підпунктом 54.3.1. п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

У разі неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п. 49.2 ст. 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою, зокрема, накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (п. 120.1 ст. 120 ПК України).

Згідно пп.164.2.10 п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Стаття 174 ПК України встановлює порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Пунктом 174.6. ст.174 ПК України встановлено, що об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Згідно з п. 174.1. ст. 174 ПК України об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування, зокрема, на об`єкт нерухомості.

Законом № 71-VІІІ від 28.12.2014 внесені зміни в ПК України, відповідно до яких до підрозділу 10 розділу ХХ ПК України внесена ст. 16-1, якою визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Як вже зазначалось судом, відповідачем, у зв`язку з отриманням від приватного нотаріуса Бедненко С.В. податкової інформації про отримання позивачем у дарунок 27/100 частини домоволодіння від фізичної особи ОСОБА_2 проведена перевірка, за результатами якої складено акт з висновками щодо порушення позивачем вищезазначених норм ПК України.

Проте судом встановлено, що позивач, яка отримала у дарунок нерухоме майно, є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується довідкою Міністерства охорони здоров`я № 248033 від 06.07.1994 (а.с.31).

Підпунктом «б» пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України встановлено, що об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою - вартість власності, зазначеної в підпунктах «а», «б», «ґ» пункту 174.1 цієї статті, що успадковується особою, яка є інвалідом І групи або має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, та вартість власності, зазначеної в підпунктах «а», «б» пункту 174.1, що успадковуються дитиною-інвалідом.

Відповідно до п. 174.3. ст. 174 ПК України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Пунктом 179.2 ст. 179 ПКУ визначено, що обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема, у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку.

Таким чином, позивач у відповідності до приписів п. 179.2 ст. 179 ПК України вважається таким, що виконав обов`язок щодо подання декларації, оскільки він не мав обов`язку на її подання у зв`язку із оподаткуванням об`єкта дарунку за нульовою ставкою податку. Відповідно нарахування позивачу штрафної санкції за неподання декларації, нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору є неправомірним, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд зазначає, що особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені статтею 79 Податкового кодексу України, відповідно до якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

Аналіз вказаної статті доводить, що платник податків може бути присутнім при проведенні документальної невиїзної перевірки чи може надати звернення про проведення виїзної перевірки замість невиїзної. Для реалізації цих можливостей платник податків повинен заздалегідь, до початку перевірки, бути повідомлений про її призначення.

Як встановлено судом в ході розгляду справи та вбачається з акту перевірки, наказ, яким визначено початок перевірки - 20 січня 2020 року, та повідомлення від 19.12.2019 № 322/10/05-99-33-05 про дату початку і місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлені позивачу 24 грудня 2019 року. Поштове повідомлення з відміткою про невручення вказаного поштового відправлення повернулось на адресу відповідача лише 27 січня 2020 року.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводилась відповідачем, як вбачається з акту перевірки, з 20 по 24 січня 2020 року.

Таким чином, податковим органом при проведенні перевірки не дотримані вимоги, встановлені статтею 79 ПК України, позивача позбавлено права бути присутнім при проведенні документальної невиїзної перевірки. Отже, порушення порядку проведення перевірки на переконання суду є беззаперечним наслідком незаконності рішень, прийнятих за її результатами, та підставою для їх скасування.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача в обґрунтування позиції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень викладені у відзиві, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, яке не звільняє відповідача як суб`єкта владних повноважень від обов`язку вчиняти дії і приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність їх задоволення.

Стосовно позовної вимоги про стягнення судових витрат по сплаті правової допомоги у розмірі 5250,00 грн., суд зазначає наступне.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано: договір про надання правової допомоги б/н від 20.05.2020, документ, що свідчить про оплату гонорару в розмірі 5250,00 грн., оформлений у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.7 ст.134 КАС України).

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між адвокатом Криворучко Віктором Жоржовичем та позивачем укладено договір про надання правової допомоги №б/н від 20.05.2020., відповідно до пункту п.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання по представництву інтересів клієнта по адміністративній справі про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Донецькій області від 02.03.2020. За надання правової допомоги Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом:

1. Консультація, щодо законності податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Донецькій області від 02.03.2020:

№ про збільшення податку на доходи фізичних осіб на 5537,50 грн.;

№ про збільшення податку на доходи фізичних осіб на 170,00 грн.;

№ про збільшення зобов`язання за платежем військовий збір на 1661,25 грн.

1 година - 750,00 грн.

2. Складання адміністративного позову, щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Донецькій області від 02.03.2020:

№ про збільшення податку на доходи фізичних осіб на 5537,50 грн.;

№ про збільшення податку на доходи фізичних осіб на 170,00 грн.;

№ про збільшення зобов`язання за платежем військовий збір на 1661,25 грн. та направлення його до суду:

6 годин - 4500,00 грн.

Загальна сума: 5250,00 грн.

Верховний суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19 зазначив, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон № 5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також колегія суддів Верховного Суду зазначає, що статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе прийняти наведену вище квитанцію прибуткового касового ордера, у сукупності з іншими доказами, в якості доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням викладеного, враховуючи обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, а також враховуючи задоволення судом позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 5 250,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки відповідно до положень Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають стягненню.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (; 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області (; 87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) від 02.03.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5537,50 грн., № про накладення штрафних (фінансових) санкцій у сумі 170,00 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 1661,25 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (; 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 5250,00 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і підписано 03 вересня 2020 року.

Суддя С.В. Ушенко