Справа № 640/25053/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року м. Київ № 640/25053/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Глуско Рітейл"
до Офісу великих платників податків Державної податкової служби
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Глуско Рітейл») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі по тексту - відповідач, Офіс ВПП), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2019 № , видане Офісом великих платників податків ДПС.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушення, яке зафіксовано податковим органом сталося внаслідок помилки, що була допущена під час програмування РРО, які використовуються на АЗК Товариства за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, буд. 98. Позивач вважає, що порушення мало формальний характер, вини платника податків немає, державі не спричинено шкоди, а отже штраф застосований до ТОВ «Глуско Рітейл» в розмірі 477 593,00 є неспівмірними фінансовими санкціями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

22 січня 2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки документальну планову виїзну перевірку проведено відповідно до вимог податкового законодавства, Офіс ВПП ДПС наділений повноваженнями контролю за дотриманням касової дисципліни, а в акті перевірки від 04.09.2019 зафіксовано порушення ТОВ «Глуско Рітейл», яке полягало в тому, що в період з 01.12.2018 по 31.03.2019 здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями в магазині АЗС за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 98, через електронний контрольно-касовий апарат фіскальний номер , не зазначений у ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Таким чином, відповідач вважає, що висновки акту перевірки та прийняте податкове повідомлення - рішення відповідає нормам чинного законодавства України.

У судовому засіданні 12 лютого 2020 року представниками сторін надано пояснення по суті позовних вимог та заперечень, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України протокольною ухвалою суд перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» як юридична особа зареєстроване 05.06.1997 (номер запису: 3000677), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; взято на облік в контролюючих органах як платника податків 17.06.1997.

Основним видом діяльності позивача є: 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

Офісом ВПП проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Глуско Рітейл» щодо дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, валютного - за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування - за період з 01.01.2012 по 31.03.2019.

За результатами проведення перевірки складено акт від 04.09.2019 №2554/28-10-14- 01/24812228 (а.с. 16-24), в якому зафіксовано порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме продаж алкогольних напоїв через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначених у ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що суперечить положенням статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР від 19.12.1995 (зі змінами та доповненнями)» (далі - ЗУ № 481).

Після подання ТОВ «Глуско Рітейл» 16.09.2019 заперечень до акту перевірки від 04.09.2019, Офісом ВПП ДПС за результатом розгляду заперечення розділ ІV «Висновок» Акту доповнено п. 7 наступного змісту: « 7. пункт 11 статті З Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 (зі змінами та доповненнями); пункт 1 Рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 27.09.2018 №1529/5593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві»; статтю 15, частину 9 статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (зі змінами та доповненнями).»

26.09.2019 на підставі акта перевірки та відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення ч. 36 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 477 593,00 грн.

Склад правопорушення, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, доводиться податковим органом висновком про те, що позивач в період з 01.12.2018 по 31.03.2019 здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями в магазині АЗК за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, буд. 98 через електронний контрольно-касовий апарат (далі - ЕККА) не зазначений у ліцензії, а саме: фактично здійснювалась реалізація алкогольних напоїв через ЕККА апарату моделі «ІКС-СА100.810» (заводський (серійний) номер ІS80020074 , фіскальний номер ), не зазначений у ліцензії, а у додатку до ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданої Головним управлінням ДФС у м. Києві, № 1801991, що діяла у період з 01.12.2018 до 01.12.2019, зазначено ЕККА (заводський (серійний) номер ІS 80020251, фіскальний номер ).

У розрахунку штрафних санкцій визначено, що вартість реалізованих алкогольних напоїв за період з 01.12.2018 до 01.12.2019 на загальну суму 238 796,50 грн., відтак сума штрафної санкції становить 477 593 грн. (238 796,50*200%).

Рішенням ДПС України від 06.12.2019 № 12141/6/99-00-08-05-03 за результатами розгляду скарги позивача від 09.10.2019 за вх. № 6103/6 на податкові повідомлення-рішення, серед яких зокрема і оспорюване від 26.09.2019, податкове повідомлення-рішення від 26 вересня 2019 року № залишено без змін.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Контролюючі органи у силу приписів пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Судом встановлено, що позивачем не оспорюється факт призначення документальної планової виїзної перевірки та підстав для її проведення, а предметом розгляду є виключно винесене за результатом її проведення на підставі тієї частини висновків Акту спірне податкове повідомлення-рішення від 26.09.2019 № .

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Згідно з абзацом 6 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10 000 гривень.

Частиною першою статті 16 Закону № 481/95-ВР передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

За приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

У разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що Товариство здійснюючи свою господарську діяльність у період з 01.12.2018 по 31.03.2019 використовувало в магазині на АЗК по Столичному шосе, 98 два РРО: 1) ЕККА моделі «ІКС-СА100.810» заводський (серійний) номер ІS 80020251 , фіскальний номер , який належним чином був зареєстрований у відповідному органі ДФС та внесений у додаток до ліцензії підприємства № 1801991 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; 2) ЕККА апарату моделі «ІКС-СА100.810», заводський (серійний) номер ІS80020074 , фіскальний номер , не зазначений у ліцензії.

При цьому, згідно з п. 14 ст. 3 Закону про РРО суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вводити в експлуатацію, проводити технічне обслуговування без порушення раніше здійсненого належним чином опломбування РРО, ремонтувати РРО через центри сервісного обслуговування (далі - ЦСО) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 10 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95 встановлена відповідальність за порушення норм цього Закону, а саме: до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи пальним через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень.

Позивач пояснив, що внаслідок помилки, допущеної під час програмування РРО, які використовувались на даній АЗК, можливість продажу алкоголю було заблоковано на тому РРО, що був включений до ліцензії (№ ), а відтак він використовувався працівниками АЗК для продажу будь-яких наявних на АЗК товарів, крім алкогольних напоїв.

Суд констатує, що платник податків не спростовує факт використання РРО № , не зазначений у ліцензії, але разом з цим наголошує, що інший ЕККА взагалі не використовувався позивачем для продажу алкогольних напоїв, що підтверджено у ході перевірки та ця обставина не є спірною між сторонами. За таких обставин, спірним є питання наявності суб`єктивної сторони (вини) у діях платника як одного з елементів складу податкового правопорушення.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи податкові спори, застосовує статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном та закріплює, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В цьому контексті неправомірне стягнення податків/штрафів розглядається як втручання держави у мирне та вільне володіння особи своїм майном (коштами).

У п. 49 рішення від 22.11.2007 у справі «Україна-Тюмень» проти України» ЄСПЛ вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

У п. 55 цього рішення надано тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У пункті 101 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (Заяви № 846/16 та № 1075/16) ЄСПЛ зазначив, що втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі «законну ціль» у «загальному інтересі», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті, Суд повинен, таким чином, встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (див. рішення у справі «Хуттен-Чапська проти Польщі» [ВП] (Hutten-Czapska v. Poland) [GC], заява № 35014/97, пункт 167, ЄСПЛ 2006-VIII).

З огляду на такі висновки ЄСПЛ, під час судового розгляду потрібно оцінити, наскільки застосування штрафу за використання іншого РРО, який не зазначено у ліцензії узгоджується зі справедливим балансом, який має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства щодо застосування таких штрафів та вимогами захисту прав особи.

Слід зазначити, що податкові штрафи, якщо вони не мають на меті матеріальної компенсації, а мають виключно каральний та стимулюючий характер, відповідають кримінальному переслідуванню у розумінні статті 6 Конвенції. Такого висновку дійшов ЄСПЛ у пп.48-49 рішення у справі «J. В. Проти Швейцарії» від 03.05.2001, у рішенні у справі «Остерлунд проти Франції» від 10.05.2015, у рішенні у справі «Компанія «Вестберґа таксі Антіеболаґ» та Вуліч проти Швеції».

На переконання суду, штрафне нарахування за порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями не має на меті відшкодування матеріальної шкоди, а мають виключно каральний та стимулюючий характер, що відповідає кримінальному переслідуванню у розумінні статті 6 Конвенції.

Відповідно, у зв`язку з наявністю характеру притягнення до кримінальної відповідальності в розумінні Конвенції, для застосування таких штрафів обов`язковим є доведення вини платника податків, тобто усвідомлення небезпечного характеру свого діяння та розуміння його суспільно небезпечних наслідків, які відсутні у випадку з помилковим використанням іншого РРО, не внесеного у додаток до ліцензії позивача. Як наслідок, відсутня також вина.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що помилкове програмування у вигляді блокування того ЕККА, що мав використовуватися для продажу алкогольних напоїв, не повинно спричиняти негативних наслідків, як у вигляді порушення законодавства, так і необґрунтованого застосування штрафних санкцій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріалами справи підтверджується право позивача на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями із використанням єдиного РРО, за який він сплатив збір, тому застосування до позивача фінансових санкцій відповідно до абз.10 ч.2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР у вигляді штрафу в сумі 477 593,00 не є пропорційним.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019 прийнято Офісом великих платників податків необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, непропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія), а відтак є протиправними та підлягає скасуванню.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 7163,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22344 від 13.12.2019 (а.с. 6).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2019 № , видане Офісом великих платників податків ДПС.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 11) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7163,89 (сім тисяч сто шістдесят три гривні 89 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Т.П. Балась