Справа № 520/4723/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 р. Справа № 520/4723/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 24.04.2020 по справі № 520/4723/2020 за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати дії та бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області протиправними; скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової О. від 13.03.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 6068783; встановити строк виконання рішення та надання звіту про його виконання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвали та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції протиправно не враховано, що 21.04.2020 на виконання недоліків вказаних в ухвалі від 30.03.2020 він подав заяву, в якій повністю усунув всі недоліки, зазначені в ухвалі, зокрема визначився з процесуальним статусом сторони - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка є третьою особою, що на його думку, є тим самим, що зацікавлена особа, а також виклав прохальну частину позову у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України, чітко зазначивши в чому полягають неправомірні дії державного виконавця. Стверджує, що ним заявлена одна немайнова вимога, за яку повністю сплачено судовий збір при зверненні до суду, в той час як вимога про встановлення судового контролю не підлягає оплаті судовим збором. Також в матеріалах справи наявна належним чином завірена його підписом копія довіреності, що підтверджує його право представляти інтереси позивача в цій справі.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки адміністративний позов не оформлено у відповідності до вимог ст. 160 КАС України. Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 визначені наступні недоліки позовної заяви:

відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

позивачем окрім позивача та відповідача визначено учасником справи боржника, проте згідно вимог КАС України боржника не віднесено до складу учасників справи;

позовна вимога про визнання дій та бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області протиправними є неконкретною, оскільки не зазначено, про які саме дії чи бездіяльність іде мова. Також повідомлено позивача, що у випадку, якщо вказана вимога не пов`язана (не є похідною) з вимогою про скасування постанови, позивачу у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" необхідно сплатити судовий збір як за ще одну вимогу немайнового характеру;

адміністративний позов підписано представником позивача, при цьому довіреність не засвідчена належним чином.

Позивачем не зазначено відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Вказана ухвала направлена на адресу позивача та 17.04.2020 ухвала суду отримана позивачем, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Через канцелярію суду 21.04.2020 позивачем надано уточнення позовних вимог на виконання ухвали суду від 13.04.2020.

Дослідивши уточнену позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем в повній мірі не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Зокрема, суд першої інстанції виснував, що в уточненій позовній заяві позивачем не зазначено відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; вказано учасником справи боржника (ГУПФУ у Харківській області), проте згідно вимог КАС України боржника не віднесено до складу учасників справи; позивачем надано копію довіреності, яка не засвідчена належним чином; згідно наданих уточнень не конкретизовано позовну вимогу про визнання дій та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області протиправними.

З урахуванням наведеного вище, оскільки недоліки, зазначені в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020, позивачем не усунені, суд першої інстанції відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України повернув позовну заяву позивачеві.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 5 КАС України визначені відповідні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Водночас, наведений перелік не є вичерпним, оскільки це прямо випливає з положень частини другої статті 5 КАС України, яка вказує на те, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, за приписами частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Більше того, за змістом пункту 4 статті 160 КАС України право викладати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, надано саме позивачу і позивач в даному питанні користується певною свободою. Суд лише має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе права позивача у цих питаннях.

Оцінюючи поданий позивачем адміністративний позов, колегія суддів доходить висновку, що викладені у ньому вимоги та обставини є зрозумілими і дають можливість їх розглянути та вирішити справу по суті.

Крім того, вимога суду про необхідність зазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, є помилковою, адже ці відомості зазначаються лише у випадку якщо такі заходи здійснювалися до подання позову, що в в цій ситуації не мало місце.

У зв`язку з викладеним вище, некоректною є вимога суду про необхідність сплати судового збору за інші позовні вимоги, адже, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, а вимоги про визнання протиправної дій/бездіяльності посадової особи є похідними вимогами, що випливають із вимоги про скасування постанови державного виконавця.

Колегія суддів зазначає, що суд не повинен тлумачити положення статей КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Так, характерною помилкою щодо застосування статей 160, 161 КАС України є формальний підхід до цих норм, внаслідок чого позовні заяви безпідставно залишаються без руху та повертаються.

Щодо правової можливості завірення копії довіреності самим представником позивача, колегія суддів зазначає таке.

06 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 760/4546/19, адміністративне провадження №К/9901/35263/19 (ЄДРСРУ № 87422593), справи №640/12607/19, адміністративне провадження №К/9901/25745/19 (ЄДРСРУ № 87421978) та 05 лютого 2020 року по справі № 500/1212/19, адміністративне провадження №К/9901/1220/20 (ЄДРСРУ № 87422485) досліджував питання щодо можливості завірення копії довіреності самим представником сторони у справі.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

За частинами п`ятою, шостою статті 59 КАС України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Частиною восьмою статті 59 КАС України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідності заяви, скарги, клопотання.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що право на подання і підписання апеляційної скарги має особисто керівник, або представник на підставі довіреності. Копія довіреності може засвідчуватись суддею, або у визначеному законом порядку.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише суддею не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, адже відповідно до наведеної вище частини п`ятої статті 59 КАС відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді, а наступна частина цієї ж статті визнає правомірним також інший порядок засвідчення "визначений законом".

Слід вважати підтвердженими повноваження представника позивача на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії.

У вказаних вище рішеннях Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання відповідності копії документу, що підтверджує повноваження представника, вимогам статті 59 КАС України слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) доказів щодо повноважень особи, яка засвідчила копію довіреності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним". Для того щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права" (рішення у справах "Bellet v. France" та "Nunes Dias v. Portugal").

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України та зазначає, що надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права позивача на справедливий судовий захист.

Внаслідок вказаного та приймаючі до уваги положення статтей 6 та 7 КАС України, суд апеляційної інстанції не приймає доводи суду першої інстанції як обґрунтованості повернення позову.

Статтею 320 КАС України передбачені підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 по справі № 520/4723/2020 скасувати.

Направити справу № 520/4723/2020 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Н.С. Бартош З.Г. Подобайло