Справа № 420/4079/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4079/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 03.10.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

08.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Вінницькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-238290-55 від 10.05.2019 року;

- зобов`язати відповідача припинити нарахування податку, відповідно до вимог ст.25 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до моменту звільнення з-під варти.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що спірна вимога відповідача є необґрунтованою та прийнятою без врахування усіх юридичних обставин справи, оскільки з 13.09.2016 року він перебуває під вартою у ДУ «ОСІ» і фактично не може здійснювати свою підприємницьку діяльність, а отже, на думку позивача, він не підпадає під поняття «платник єдиного внеску», а тому, нарахована йому недоїмка з цього податку, відповідно, є протиправною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Карпов І.О. 04.11.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07.11.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 06.06.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

13.09.2016 року ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження було затримано та останній до цього часу перебуває «під вартою» у ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

З 09.03.2017р. Овідіопольським районним судом Одеської області здійснюється розгляд кримінального провадження (справа №509/797/17) відносно ОСОБА_1 та інших у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.2,3 ст.187, пп.6,12 ч.2 ст.115 КК України.

Станом на 10.05.2019 року, відповідно до відомостей з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 з єдиного внеску, становить 21 029,56 грн.

На підставі цих даних ГУ ДФС в Вінницькій області сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-238290-55 від 10.05.2018 року на суму 21029,56 грн., яка була направлена на адресу боржника (т.б. позивача).

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності п/вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Як слідує зі змісту вимог п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як передбачено приписами абз.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», взяття на облік осіб, зазначених у п.п.1,4,5,5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

В свою чергу, абз.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абз.2,5,7 п.1 та п.4 ч.1 ст.4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.6 вказаного вище Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

А як визначено п.2 ч.1 ст.7 цього ж Закону України, для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, приписами абз.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» також встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Також, одночасно необхідно зазначити й про те, що процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, безпосередньо врегульовано «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (затв. Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449).

Так, положеннями п.1 Розділу VI вказаної Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз.2 п.2 Розділу VI Інструкції №449).

А відповідно до п.3 Розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом 3(трьох) робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами 3 та/або 4-м цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Крім того, положеннями ч.16 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до положень ч.4 п.1 Розділу ІІ Інструкції №449, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Таким чином, як встановлено судами обох інстанцій, законодавцем чітко передбачено вичерпний перелік суб`єктів та обставин під час яких останні звільняються від сплати єдиного внеску, однак, позивачем, в свою чергу, в даному випадку, ні до суду 1-ї інстанції, ні до апеляційного суду, жодних доказів існування таких обставин, прямо визначених ч.4 п.1 Розділу ІІ Інструкції №449, не надано.

Що ж стосується тверджень позивача про те, що він нібито не підпадає під поняття «платник єдиного внеску» у розумінні приписів ст.4 Закону, оскільки з моменту затримання не може здійснювати підприємницьку діяльність та не використовує найману працю з незалежних від нього причин, т.б. він вважає себе особою, яка примусово позбавлена волі та можливості працювати, а тому повинна автоматично втратити усі ознаки платника податку, якщо виконання обов`язку залежить особисто від неї, то судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Так, як загально відомо, в зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у грудні 2016 року, з січня 2017 року сплата Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - є обов`язковою.

А як передбачено ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому, саме реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є підставою для припинення нарахування єдиного внеску в майбутньому.

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 , тривалий час перебуваючи під вартою, не був позбавлений можливості звернутися до податкового органу з відповідною письмовою заявою про припинення своєї підприємницької діяльності, як фізичної особи-підприємця.

Проте, останній з 06.06.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець і станом на час винесення спірних рішень та оскарження їх в судовому порядку, свою підприємницьку діяльність досі так і не припинив.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, враховуючи, що відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у відповідні строки є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та штрафів, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що відповідачем правомірно було нараховано єдиний внесок та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-238290-55 від 10.05.2018 року на суму 21029,56 грн.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04.09.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко