Справа № 200/5343/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р. Справа№200/5343/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Котові С.Ю.,

за участю:

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - Мельникова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Комунального підприємства «Питание»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2020 року Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Питание» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році у розмірі 328241,28 грн. та пеню у розмірі 4234,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2019 році, що наданий відповідачем до відділення фонду, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 247 осіб. Таким чином, згідно частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у відповідача у 2019 році повинно було бути працевлаштовано 10 осіб з інвалідністю, однак фактично працювало лише 4 особи. Отже, відповідач не виконав норматив по створенню 6 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Ухвалою від 04 червня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначене у справі підтовче засідання на 11 червня 2020 року.

Ухвалою від 11 червня 2020 року суд відклав розгляд справи на 09 липня 2020 рік.

02 липня 2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, вказав, що є він не є суб`єктом нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Крім того вказав, що підприємство не має ні прибутків, ні майна за рахунок яких могла б бути сплачена адміністративно-господарська санкція, за умови, що вона була б накладена законно. Зауважив, що КП «Питание» виконало покладені на нього обов`язки, розрахувало норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, наказом № 15 від 02 січня 2019 року виділило із загального складу посад посади для працевлаштування осіб з інвалідністю на 2019 рік в кількості 10 робочих місць. Фактично, за 2019 рік КП «Питание» було працевлаштовано 9 осіб з інвалідністю, що підтверджується наказами про прийняття на роботу, однак більшість з цих осіб звільнилась у травні 2020 року у зв`язку із продовженням карантинних заходів. При цьому, підприємство виконало всі свої зобов`язання щодо повідомлення про наявні вакансії для осіб з інвалідністю, здійснило всі можливі заходи, які б залежали від нього, щодо повідомлення про вакансії та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Ухвалою від 09 липня 2020 року суд відклав підготовче засідання на 07 серпня 2020 року.

17 липня 2020 року позивач надав заперечення на відзив, відповідно до яких просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

06 серпня 2020 року відповідач надав пояснення по справі.

Ухвалою від 07 серпня 2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 27 серпня 2020 року.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Комунальне підприємство «Питание» зареєстроване як юридична особа та має ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (код ЄДРПОУ 335429), є платником страхових внесків.

Відповідач до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 21 лютого 2020 року подав звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік, згідно із яким самостійно визначив середньооблікову кількість штатних працівників в кількості 247 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 4 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", становить 10 осіб, фонд оплати праці штатних працівників - 13512,60 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 54706,88 грн.

Відповідно до листа Маріупольського міського центру зайнятості №07/1658/06-16/20 від 27 квітня 2020 протягом 2019 року відповідач не подав звіти за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" про наявність вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Оскільки відповідач не забезпечив встановленого нормативу місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплатив адміністративно-господарські санкції, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з вимогами про їх стягнення в розмірі 328241,28 грн., а також про стягнення нарахованої пені у розмірі 4234,21 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість їм вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахуванням причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у них професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18-1 Закону № 875-XII передбачено, що особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідінстю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до статті 12 Закону України № 2694-XII від 14.10.1992 «Про охорону праці», підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов`язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що працевлаштуванню інвалідів передує їх звернення безпосередньо до підприємств, установ, організації чи до державної служби зайнятості, на яку, власне, і покладено обов`язок реєстрації бажаючих працювати інвалідів та здійснювати пошук підходящої роботи для них.

Разом з тим суд зазначає, що передбачений статтею 19 Закону № 875-XII обов`язок по забезпеченню працевлаштування інвалідів не слід ототожнювати з обов`язком роботодавця здійснювати їх фактичний пошук і працевлаштування на створених останнім робочих місцях, оскільки законом на роботодавця цей обов`язок не покладається.

Згідно з Постановою Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 816/593/17, висновки якої в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховані судом в межах даного провадження, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Частиною першою статті 19 Закону № 875-ХІІ передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою статті 19 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з даними звіту форми №10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників КП «Питание» у 2019 році становила 247 осіб, тому нормативом робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача є 10 штатні одиниці.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з частиною другою вказаної статті порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що обов`язок щодо сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів законом покладено на всі підприємства, установи і організації, окрім тих, які утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів.

У силу вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

У той же час, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31 січня 2007 року, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316 затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на вказане, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-ХІІ.

При цьому, на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 у справі № 805/402/17-а, яка у силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом відповідачем у 2019 році звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за 2019 рік» до служби зайнятості не подавалася.

Отже, відповідач не виконав установлений наведеними нормами обов`язок щодо інформування територіального органу Державної служби зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Під час розгляду справи судом встановлено, що фактично, за 2019 рік у КП «Питание» було працевлаштовано 9 осіб з інвалідністю, однак більшість з яких то звільнялась то повторно працевлаштовувалось, що підтверджується наказами про прийняття та копіями трудових книжок.

Також, КП «Питание» щомісяця направляло до Маріупольського міського центру зайнятості офіційні листи з інформацією про попит на робочу силу (вакансії), виділені для осіб з інвалідністю, із зазначенням кількості вакансій та посад, підприємство також приймало участь у квітні 2019 року у Загальнообласному Ярмарку вакансій, а у листопаді 2019 року приймало участь у Ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю (в рамках загальнообласної декади зайнятості для людей з інвалідністю).

Протягом 2019 року відповідач інформував Маріупольський міський центр зайнятості про наявність вакантних посад в якості надання об`яв для їх розповсюдження серед незайнятого населення, яке перебувало на обліку у центрі зайнятості.

Зазначене підтверджується офіційними відповідями міського центру зайнятості від 11 червня 2020 року №07/2142/06-16/20 та від 22 червня 2020 за № 07/3398/06-16/20 (а.с. 167, 168).

Доказів на підтвердження того, що відповідач відмовляв у працевлаштуванні за зверненням інваліда або направленням державної служби зайнятості, позивачем суду не надано та про таке не зазначено.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що засновником КП «Питание» є Маріупольська міська рада Донецької області та відповідач повністю утримується за рахунок коштів органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно частини 1 статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Тобто, адміністративно-господарські санкцій, визначені статтею 20 цього Закону санкції не застосовуються щодо підприємств, установ і організацій, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Наказом Міністерства фінансів України від 22 грудня 2011 № 1691 затверджено Порядок формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів (надалі Порядок 1691).

Відповідно до пунктів 1.1., 3.2. Порядку 1691 цей Порядок розроблено з метою формування переліку всіх розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, упорядкування мережі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (далі - розпорядники нижчого рівня) та одержувачів бюджетних коштів (далі - мережа) та встановлення загальних процедур з формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.

Занесення даних Реєстраційної картки в Єдиний реєстр та присвоєння розпоряднику бюджетних коштів (одержувачу бюджетних коштів) коду за Єдиним реєстром вважаються включенням розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) до Єдиного реєстру.

Згідно даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів станом на 01 січня 2019 року відповідача включено до вказаного реєстру та присвоєно код 83984.

На даний час підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі та не має прибутку та більш того, отримала збитки на суму 758 тис грн., що підтверджується Балансом (звітом про фінансові результати) станом на 31 березня 2020 року (а.с. 71-75).

Вищевказані обставини в їх сукупності вказують на те, що на відповідача не поширюється обов`язок щодо нарахування та сплати адміністративно-господарської санкції та пені за невиконання нормативу створення робочих місць для інвалідів.

З урахуванням вищевикладеного суд не вбачає в діях відповідача порушень вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, були спростовані наявними матеріалами справи.

Оскільки спір вирішено не на користь суб`єкта владних повноважень, в силу вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статями 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (за місцезнаходженням: 87528, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1а) до Комунального підприємства "Питание" (за місцезнаходженням: 87521, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Покришкіна, 9) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, - відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена у судовому засіданні 27 серпня 2020 року.

Повне рішення складено у повному обсязі 07 вересня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко