Справа № 463/5613/20
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 463/5613/20 пров. № А/857/9095/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Бруновської Н.В., Улицького В.З.

за участю секретаря судового засідання Волошин М.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 липня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Леньо С.І., м. Львів) у справі № 463/5613/20 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2020 року Львівський прикордонний загін (в/ч 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про продовження строку затримання, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців, а саме до 22:05 год 13 січня 2021 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 08 липня 2020 року адміністративний позов задоволено. Продовжено на шість місяців, а саме до 22:05 год. 13.01.2021 року строк затримання громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 , ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, що в с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.

Не погодившись із цим рішенням, вважаючи таке незаконним, його оскаржила громадянка Республіки Ірак ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Самолюк В.В., та просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно продовжив строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на 6 місяців у зв`язку з тимчасовим призупиненням міжнародних авіарейсів, пов`язаних із пандемією вірусу COVID-19. Також вказує на те, що позовну заяву було підписано особою, повноваження якої належним чином не підтверджено.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою Республіки Ірак, разом зі своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибула на територію України 3 грудня 2019 року через пункт пропуску «Одеса» з наміром подальшого нелегального виїзду до держав-членів Європейського Союзу. Реалізуючи спільний намір щодо незаконного потрапляння до Європейських країн, відповідач, в складі групи осіб, здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску, на напрямку 634 прикордонного знаку, територія Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 13 січня 2020 року о 22 год. 05 хв. була затримана прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» (тип В) відділу прикордонної служби «Рава-Руська».

У зв`язку з цим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 у справі №463/399/20, яке набрало законної сили, затримано відповідача з метою забезпечення видворення за межі України на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання - 13 січня 2020 року о 22 год. 05 хв. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Примусово видворено ОСОБА_1 , (Chughrshi Lanja Nawzad Mohammed) за межі території України.

Зі сторони відповідача відсутня співпраця із представниками Держприкордонслужби України, зокрема, вона категорично відмовляється самостійного (без супроводу) повертатися до країни походження.

З метою виконання рішення суду з примусового видворення відповідача під супроводом представників Держприкордонслужби України військовою частиною НОМЕР_1 за електронною системою «ProZorro» 11.03.2020 було укладено договір із авіакомпанією на закупівлю авіаквитків для організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів.

Також Львівським прикордонним загоном направлялись повідомлення (листи) до Посольства Республіки Ірак в Україні щодо можливості надання місць на гуманітарні авіарейси, які організовувалися Республікою Ірак сполученням Багдад (Республіка Ірак) Бориспіль (Київ) Багдад (Республіка Ірак).

Крім того, з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин, в результаті чого транспортне сполучення між країнами закрито.

З врахуванням наведених обставин щодо неможливості виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 у справі №463/399/20 у визначений ним строк, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Частиною 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить 6 (шість) місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за 5-ть днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що продовження строку затримання застосовується адміністративним судом виключно у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк

Відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», яка затверджена Міністерством Внутрішніх Справ від 29 лютого 2016 року № 141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Судом встановлено, особа відповідача ідентифікована позивачем, зокрема належність ОСОБА_1 до громадянства Республіки Ірак.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.01.2020 у справі №463/399/20 затримано відповідача з метою забезпечення видворення за межі України на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання 13.01.2020 о 22:05 год. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та прийнято рішення про примусове видворення за межі території України.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач зверталася із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Підстав для примусового видворення відповідача до інших країн, крім Республіки Ірак, судом не встановлено.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зі змінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

У подальшому карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України продовжувався двічі, а саме до 31 липня 2020 року та до 31 серпня 2020 року.

Враховуючи те, що наслідком встановлення карантину є, зокрема, заборона перевезень авіаційним транспортом, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом», наявні підстави, передбачені ч. 11 ст. 289 КАС України для продовження строку затримання громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 , оскільки станом на останній день строку для примусового видворення відповідача карантинні заходи діяли.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Так, у пункті "f" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Колегія суддів зазначає, що наведеним вище пунктом визначено фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Судом першої інстанції враховано виключні обставини у вигляді встановлення на території України карантину, які унеможливили виконання рішення про примусове видворення відповідача у встановлений строк та прийнято правильне рішення про задоволення вимог позивача щодо продовження строку затримання відповідача.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руїз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Узагальнюючи встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянки Республіки Ірак ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 липня 2020 року у справі № 463/5613/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року.