Справа № 400/2097/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2097/19
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 24.07.2019р.) по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області, Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
11.07.2019 року ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області та Управління ДВС ГТУЮ в Миколаївській області, в якому просило суд скасувати постанову від 26.06.2019 року ВП №59192038 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2019р. у справі №400/2961/18 було зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області надати на заяву ОСОБА_1 від 20.10.2018 року копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії, однак, як зазначає позивач, він не мав і не має можливості надати копію цієї довідки, оскільки органом, уповноваженим видавати довідки про розмір грошового забезпечення для призначення (перерахунку) пенсії фактично є військова частина НОМЕР_1 , яка вже направляла довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ПФУ в Миколаївській області 15.08.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

21.08.02.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати апелянтом судового збору.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019р. та від 27.11.2019 року відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження, відповідно.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року у справі №400/2961/18, яке набрало законної сили, серед іншого, було зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області надати на заяву ОСОБА_1 від 20.10.2018 року копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії капітану ОСОБА_1 з 13.09.2016 року.

На виконання зазначеної частини рішення Миколаївським окружним адміністративним судом 02.04.2019 року видано виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем ( ОСОБА_1 ) до виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ.

23.05.2019 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59192038 по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.04.2019 року у справі №400/2961/18. У постанові про відкриття виконавчого провадження держаним виконавцем боржнику (ГУ ПФУ) був встановлений строк для добровільного виконання рішення суду 10 робочих днів.

06.06.2019 року позивач направив на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області лист, в якому зазначив, що надати копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 не є можливим, адже така довідка взагалі не створювалась та для призначення пенсії позивачем не використовувалась.

26.06.2019 року постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в рамках виконавчого провадження ВП №59192038 при примусовому виконанні виконавчого листа від 02.04.2019 року, винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ штрафу у розмір 5100 грн.

Постанова про накладення штрафу вмотивована тим, що ГУ ПФУ на виконання рішення суду та вимог державного виконавця у зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк, рішення суду не виконало, а саме не надало ОСОБА_1 копію довідки Миколаївського обласного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення для призначення пенсі.

Не погоджуючись з такими діями та спірною постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірної постанови відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як передбачено статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України №1404-VIII, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи..

Згідно з ч.5 ст.27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Як передбачено приписами ч.9 ст.27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа.

Відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.1,2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, згідно з ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, як встановлено судами обох інстанцій та вже зазначалось вище, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року у справі №400/2961/18, серед іншого, зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області надати на заяву ОСОБА_1 від 20.10.2018 року копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії капітану ОСОБА_1 з 13.09.2016 року.

В свою чергу, ГУ ПФУ в Миколаївській області оскаржило до П`ятого апеляційного адміністративного суду зазначене рішення окружного суду по справі №400/2961/18, однак, у зв`язку з несплатою судового збору, апеляційна скарга ГУ ПФУ в Миколаївській області 11.02.2019 року була залишена буз руху, а ухвалою від 18.03.2019 року повернута апелянту, т.б. рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року набрало законної сили.

А як вже зазначалося вище, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Разом з тим, позивачем не було виконано вказаного вище судового рішення, яке набрало законної сили, та не надано ані до виконавчої служби, ані до судових інстанцій належних і беззаперечних доказів на підтвердження факту надання копії спірної довідки Миколаївського обласного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення стягувача.

Таким чином, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, що на момент прийняття спірної постанови позивачем не було виконано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року по справі №400/2961/18 в повному обсязі, а посадова особа відповідача не допустила порушень Закону №1404, у зв`язку з чим, підстави для скасування постанови від 26.06.2019 року ВП №59192038 відсутні.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.287,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07.09.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко