Справа № 440/1336/20
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2020-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1336/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Костирі Олександра Миколайовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Костирі Олександра Миколайовича про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо неналежного реагування на клопотання позивачів про надання дозволу на складання проектів землеустрою на відведення земельних ділянок, на які вони мають право за законом; визнання некомпетентності першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Костиря Олександра Миколайовича, який підписав листи на ім`я позивачів, замість вчинення дій, передбачених законом; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області безвідкладно згідно процедури передбаченої законом надати позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах їх клопотань, направлених відповідачу у вересні 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що листами ГУ Держгеокадастру у Полтавській області позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства з підстав, що земельні ділянки, на які претендують позивачі надані іншим особам (іншому учаснику АТО) або виставлені на аукціон. Позивачі вважають, що рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки має бути оформлене розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу та не може оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника. Зазначають, що наданні відповідачем дозволи іншим громадянам на розробку проекту землеустрою не можуть бути підставою для відмови у наданні такого дозволу позивачам, оскільки наказ територіального органу Держгеокадастру про надання відповідного дозволу іншим громадянам не є підставою для виникнення у таких осіб права власності на земельну ділянку. Вказують, що відповідачем протиправно при опрацюванні клопотання позивача надано лист, а не наказ, що підтверджує некомпетентність відповідача, а саме, посадових осіб, які такі листи підготували та підписали, порушивши процедуру розгляду клопотання про надання дозволу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року адміністративну справу №440/1136/20 прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 02 квітня 2020 року по 17 липня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

14 липня 2020 року до суду надійшов відзив ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що відповідач не має правових підстав для задоволення заяви позивачів, оскільки на земельну ділянку, яку позивачі бажають отримати дозвіл, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надано дозвіл іншій особі, про що позивачам надано роз`яснення у відповідних листах.

Позивачі не скористалися правом на надання відповіді на відзив відповідача, докази надіслання якого рекомендованим листом на адресу позивачів додано відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

13.09.2020 позивачі звернулися до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 гектара (рілля) у власність для ведення особистого селянського господарства з масиву земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0002, що належить державі, але повинна бути вільна після припинення договору оренди з фізичною особою, яка нещодавно померла.

Зі змісту клопотань встановлено, що позивачами до клопотання було додано: графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки; документ що посвідчує участь у АТО; копії паспорта та ідентифікаційного номеру; копію документу, який вказаний у клопотання як "копія витягу з ЄДР про смерть фізичної особи, яка раніше орендувала земельну ділянку з кадастровим номером :00:023:0002, що належить державі".

Листами ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 26.09.2019 №№7201/0/26-19, 7206/0/26-19, 7207/0/26-19 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлено, що за інформацією відділу у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на земельну ділянку, яку бажають отримати у власність позивачі, Головним управлінням надано дозвіл іншому громадянину учаснику АТО. Враховуючи викладене, у Головного управління відсутні правові підстави стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачі не погодилися з даною відповіддю ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, у зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як визначено частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 07.06.2019 у справі №826/17196/17, від 25.02.2020 у справі №723/1964/14-а, від 22.04.2020 у справі №818/1707/16.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 гектара (рілля) у власність для ведення особистого селянського господарства з масиву земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0002, що належить державі, але повинна бути вільна після припинення договору оренди з фізичною особою, яка нещодавно померла.

Зі змісту клопотань встановлено, що позивачами до клопотання було додано: графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки; документ що посвідчує участь у АТО; копії паспорта та ідентифікаційного номеру; копію документу, який вказаний у клопотання як "копія витягу з ЄДР про смерть фізичної особи, яка раніше орендувала земельну ділянку з кадастровим номером :00:023:0002, що належить державі".

Отже, позивачі при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства у своїх клопотаннях зазначив цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, до клопотання додали графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:023:0002 площею 50,8554 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва станом на 19.09.2019 перебувала у державній власності.

Листами ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 26.09.2019 №№7201/0/26-19, 7206/0/26-19, 7207/0/26-19 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлено, що за інформацією відділу у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на земельну ділянку, яку бажабть отримати у власність позивачі, Головним управлінням надано дозвіл іншому громадянину учаснику АТО. Зазначено, що враховуючи викладене, у Головного управління відсутні правові підстави стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з цим, правовий статус ГУ Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (далі - Положення № 333).

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до пункту 10 Положення №333 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Такий правовий висновок відповідає позиції, наведеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справах №820/4219/17 та №820/4439/17.

В межах цього адміністративного спору встановлено, що позивачі звернулися до відповідача із відповідними клопотаннями, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачам відповідь у формі листа за підписом першого заступника начальника ГУ Держгеокадастру в Полтавській області Костирі О.М .

Відсутність належним чином оформленого рішення ГУ Держгеокадастру в Полтавській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. Тому, надані відповідачем листи не можуть сприйматися судом як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки питання вирішене не у встановленому законом порядку.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №812/1646/17,від 28.02.2019 у справі №808/3081/17, від 22 квітня 2020 року у справі №818/1707/16.

Зазначена вище бездіяльність є порушенням прав позивачів на розгляд суб`єктом владних повноважень їх заяв у встановленому законодавством порядку, що потребує судового захисту.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Суд враховує, що поняття дискреційних повноважень, що наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку суд дійсно не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути клопотання позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності клопотання та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення клопотання. Підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути клопотання, або ж ні; прийняти рішення про задоволення клопотання, або ж рішення про відмову у його задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із клопотанням, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

До аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду, здійснюючи касаційний розгляд справи №813/2273/18 (постанова від 20.08.2019).

Разом з тим, такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями.

У світлі такого правового регулювання, надані процесуальним законом повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У даному випадку відповідач взагалі не вирішив порушене заявником питання і не ухвалив з цього приводу жодного рішення у формі та за процедурою, визначеною законом. Так, у спірних правовідносинах заявників лише повідомлено листами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відсутність, на переконання цього органу, підстав для задоволення поданих позивачами клопотань. Водночас, зі змісту цих ж відповідей вбачається, що відповідач жодним чином не аналізував подані заявниками документи на предмет їх комплектності і відповідності вимогам законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини. Тобто, такі листи носили суто інформативний характер, тоді як відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області не було надано жодної оцінки поданим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 документам за процедурою, передбаченою відповідними правовими нормами Земельного кодексу України.

Надання ж оцінки клопотанню і доданим до нього документам, які не були предметом розгляду уповноваженим на вчинення таких дій органом державної влади, виходить за межі повноважень адміністративного суду і не узгоджується з критеріями перевірки дій, рішень та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянув відповідне питання та не надав оцінки поданим позивачами документам, позовна вимога про зобов`язання відповідача безвідкладно згідно процедури передбаченої законом надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах їх клопотань, направлених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідачу у вересні 2019 року, - є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства та задоволенню не підлягає.

Натомість, з урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивачів ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача належним чином та за встановленою законом процедурою розглянути клопотання позивачів про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки з прийняттям рішення, оформленого у відповідності з вимогами законодавства.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.04.2020 у справі №818/1707/16.

Враховуючи вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства з масиву земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0002 на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населеного пункту та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області у відповідності до вимог статті 118 Земельного кодексу України розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 гектара (рілля) у власність для ведення особистого селянського господарства з масиву земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0002.

Водночас, у задоволенні позовної вимоги про визнання некомпетентності першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Костирі Олександра Миколайовича, який підписав листи на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 "про розгляд звернення", замість вчинення дій, передбачених законом, слід відмовити, оскільки заступник начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Костиря О.М. у спірних відносинах є особою, уповноваженою на підписання листів від імені органу державної влади, однак права позивачів у спірних відносинах порушені саме бездіяльністю належного відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, як суб`єкта владних повноважень, до повноважень якого відноситься розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 та частини 4 статті 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні, оскільки до суду не надано доказів на підтвердження понесення позивачем будь-яких судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 132, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Костирі Олександра Миколайовича ( вул. Уютна, 23,м.Полтава,36039 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства з масиву земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0002 на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області у відповідності до вимог статті 118 Земельного кодексу України розглянути клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 13 вересня 2019 року про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 гектара (рілля) у власність для ведення особистого селянського господарства з масиву земельної ділянки з кадастровим номером :00:023:0002.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Б. Головко