Справа № 140/10028/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/10028/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» (далі - ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль») звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 27.02.2020 №000208-32, №000209-32 та №000210-32.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведення фактичних перевірок, де здійснює господарську діяльність позивач, контролюючим органом складено акти перевірки від 26.09.2019 №03/17/32-01/32215743, №03/16/32-01/32215743, від 14.11.2019 №50132/32215743 якими встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР). На підставі актів перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 27.02.2020 №000208-32, №000209-32, №000210-32, якими до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 250 000,00 грн., а всього на загальну суму 750 000,00 грн. за факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензій.

Позивач вважає зазначені рішення про застосування фінансових санкцій такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню. Вважає, що контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов`язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов`язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Представник позивача вказав, що на винесення податкового повідомлення-рішення у податкового органу є 10 днів, з моменту вручення акту платнику податків, однак акти фактичних перевірок були направлені на адресу ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» 26.09.2019 та отримані позивачем 01.10.2019, а рішення про застосування фінансових санкцій винесені ГУ ДПС у Волинській області 27.02.2020 поза межами граничного строку (10 робочих днів), визначеного положеннями статті 58 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Крім того вказав, що жодної податкової вимоги у зв`язку із несплатою позивачем грошового зобов`язання в розмірі 750 000,00 грн., відповідачем не виносилось та на адресу підприємства не надсилалась.

Також представник позивача зазначив, що ГУ ДФС у Волинській області та ГУ ДФС у Житомирській області має виключні повноваження що надані Державною фіскальною службою України Положенням №80 від 01.02.2019 та відповідно до якого видає ліцензії на право роздрібної торгівлі лише алкогольними напоями і тютюновими виробами, а не ліцензії на право торгівлі пальним. Вказав, що ДФС України не надано повноважень ГУ ДФС у Волинській області та ГУ ДФС у Житомирській області на видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі нафтопродуктами, а також враховуючи те, що контролюючим органом порушено процедуру прийняття спірних рішень позивач вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В додаткових поясненнях до позовної заяви позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що Законом №481/95-ВР чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а ДФС України лише 30.05.2019 направила лист №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядженням про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 01.07.2019, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні, що призвело до накладення штрафу на ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль». Вказав, що оскільки ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених статтею 15 Закону №481/95-ВР документів, тому навіть за умови подання заяви на отримання ліцензії 01.07.2019, суб`єкт господарювання позбавлений права отримати ліцензію в день подання заяви.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці. Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами. Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання (до 01.09.2019). Таким чином, з набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-ВР та №222-VIIІ, та не встановлення для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, позивач вважає порушеним вищевказаний баланс та допущення непропорційності. Позивач вказав, що виконав свій обов`язок та у межах вищевказаного строку отримав ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та враховуючи вищенаведене просив адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у зв`язку із запровадженням з 01.07.2019 ліцензування виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відповідно до вимог Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків та зборів» Наказом ДФС від 25.06.2019 №513 внесено зміни до додатків 1-5 наказу ДФС від 19.10.2016 №875 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів ДФС».

Зокрема, викладено у наступних редакціях функції:

«1.123.1. організація видачі та видача суб`єктам господарювання ліцензій та додатків до них на роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами та пального, зберігання пального;»

«1.124.12. здійснення контролю за наявністю ліцензій на виробництво спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального; ліцензій на оптову торгівлю спиртом, алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним; ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним; ліцензій на зберігання пального;».

З чого вбачається, що ГУ ДФС у Волинській області мав, а ГУ ДПС у Волинській області, як правонаступник ГУ ДФС у Волинській області, має повноваження у сфері ліцензування роздрібної торгівлі пальним, контролю за обігом пального та уповноважений застосовувати фінансові санкції у даній сфері.

Представник відповідача зазначив, що якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень- рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суть спірного рішення.

Представник відповідача вказав, що ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» жодним чином не спростувало порушення виявлені в ході проведення фактичних перевірок, а тому рішення про застосування фінансових санкцій є обґрунтованими та законними.

Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив здійснювати розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Щодо клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов, суд не вбачав підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 24.09.2019 №358 та направлень на перевірку від 24.09.2019 № 45, № 46, № 47 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання - ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль», що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимир - Волинський район, село Володимирівка, вулиця Першотравнева, 72, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (а.с.54-57).

Позивачем отримано копію вказаного наказу, що підтверджується підписом уповноваженої особи ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» в направленнях на перевірку.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 26.09.2019 №03/17/32-01/32215743, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР (а.с.10-11).

Як вбачається з матеріалів справи, оператор АЗС ОСОБА_1 після ознайомлення з актом перевірки відмовився від його підписання, що підтверджується актом від 25.09.2019 №4/03-20-32-01-20, а також згідно з акту від 25.09.2019 №5/03-20-32-01-20 відмовився від отримання акта перевірки (а.с.58-59).

Згідно із акту перевірки в період з 01.07.2019 по 15.08.2019, було встановлено факт роздрібної торгівлі пальним ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» на АЗС, що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимир- Волинський район, с. Володимирівка, вул. Першотравнева, 72, без наявності відповідної ліцензії, про що свідчить додаток до акту перевірки №1 від 25.09.2019, чим порушено статтю 15 Закону №481/95-ВР.

На підставі наказу від 05.11.2019 №448 та направлень на перевірку від 05.11.2019 №558, №559 посадовими особами ГУ ДПС у Житомирській області проведено фактичну перевірку АЗС №1 суб`єкта господарювання - ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль», що знаходиться за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Пилиповичі, а/д Київ-Чоп, 232 км, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (а.с.50-51).

Позивачем отримано копію вказаного наказу, що підтверджується підписом уповноваженої особи ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» в направленнях на перевірку.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 14.11.2019 №50/32/32215743, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР (а.с.14). Після ознайомлення з актом перевірки оператор АЗС ОСОБА_2 відмовився від його підписання, що підтверджується актом від 14.11.2019 №04/32/06-30-32-05(а.с.52).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в період з 01.07.2019 по 18.07.2019 ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» здійснювало роздрібну торгівлю пальним на АЗС №1 за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, село Пилиповичі, а/д Київ-Чоп, 232 км, без наявності відповідної ліцензії, про що свідчить додаток до акту перевірки №2 (а.с.53).

Судом встановлено, що на підставі наказу від 24.09.2019 №357 та направлень на фактичну перевірку від 24.09.2019 № 42, № 43, № 44 працівниками Головного управління ДФС у Волинській області 25.09.2019 було проведено фактичну перевірку АЗС №1, що знаходиться за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, місто Устилуг, вулиця Володимирська, 3а, де здійснює торгівельну діяльність ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль»(а.с.42-45).

Позивачем отримано копію вказаного наказу, що підтверджується підписом уповноваженої особи ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» в направленнях на перевірку.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 26.09.19 №03/16/32-01/32215743, яким встановлено порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР (а.с.12-13).

Щодо продажу палива без ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, оператор АЗС №1 ОСОБА_3 зазначила, що пояснити не може, так як відповідними питаннями займається керівництво підприємства (а.с.48). Після ознайомлення з актом перевірки оператор АЗС ОСОБА_3 відмовилася від його підписання, що підтверджується актом від 25.09.2019 №2/03-20-32-01-20, а також згідно із акту від 25.09.2019 №3/03-20-32-01-20 відмовилася від отримання акта перевірки (а.с.46-47).

Як вбачається з акту перевірки, в період з 01.07.2019 по 15.08.2019 ПП «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» здійснювало роздрібну торгівлю пальним на АЗС №1 за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, місто Устилуг, вулиця Володимирська, 3а, без наявності відповідної ліцензії, про що свідчить додаток до акту перевірки від 25.09.2019 №1 (а.с.49).

На підставі вищевикладеного, контролюючим органом застосовано до позивача фінансові санкції за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії та прийнято спірні рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №481/95-BP).

У зв`язку із внесенням змін до Закону №481/95-BP в частині ліцензування діяльності з роздрібної торгівлі пальним, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-VIII, який згідно абзацу п`ятого пункту 1 Розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» набрав чинності з 01.07.2019 в частину підпункту 6 (щодо змін до Закону №481/95-BP) (далі - Закон № 2628-VIII).

Відповідно до статті 15 Закону №481/95-BP, в редакції чинній з 01.07.2019 згідно з Закону № 2628-VIII:

- роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина двадцята);

- річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина двадцять п`ята);

- ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років (частина тридцята);

- ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (частина тридцять друга);

- у заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального) (частина тридцять третя);

- суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним (частина тридцять четверта).

Відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону №481/95-BP, чинного з 01.07.2019, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії 250 000 гривень.

Згідно з частини четверної статті 17 Закону №481/95-BP, в редакції чинній з 01.02.2019, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі, зокрема, пальним, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначення виключного переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлення уніфікованого порядку їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності врегульовані Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII (далі - Закон № 222-VIII).

У Закон №222-VIII законодавцем внесені зміни на підставі: Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку ліцензування господарської діяльності» від 02.10.2019 №139-IX (далі - Закон №139-IX); Закону №2628-VIII.

Так, з 01.07.2019, із врахуванням змін, внесених Законом №2628-VIII, пункт 3 частини другої статті 2 Закону №222-VIII, викладено у редакції, згідно якої дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, зберігання пального, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

З 18.12.2019 після виникнення спірних правовідносин, внесенням змін до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII, визначено що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як, зокрема, торгівля пальним, що здійснюється відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно з частини третьої статті 2 Закону №222-VIII, в редакції Закону №139-ІХ, суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, Державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на принципі пріоритетності захисту прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави, що передбачає: у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Принципи державної політики у сфері ліцензування поширюються на порядок ліцензування всіх видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню (частина третя статті 3 Закону №222-VIII).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 «Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» Закону №222-VIII, в редакції з 01.07.2019 року, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля і пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

У разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування (частина перша статті 8 №222-VIII із змінами, внесеними Законом №139-ІХ).

У разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується (частина друга статті 20 Закону №222-VIII).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 №609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні ограни ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності роздрібна торгівля пальним.

Таким чином, з 18.12.2019 внесено зміни до абзацу першого частини другої статті 2 Закону №222-VIII, яким визначено що дія Закону №222-VIII не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності як торгівля пальним.

При цьому, статтею 7 Закону №222-VIII до переліку видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, віднесена торгівля пальним.

До 18.12.2019 дія Закону №222-VIII не поширювалась виключно на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення.

Оскільки спірні правовідносини виникли та тривали у період до 18.12.2019, слід застосовувати наведені вище норми права у редакції, чинній у такий період.

Отже, позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, правомірно очікував на додержання державою та її органами, як суб`єктами владних повноважень, норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, та враховував виключення притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на підставі частини третьої статті 3 Закону №222-VIII.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону №222-VIII, діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.

Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання.

З набуттям 01.07.2019 змін до Законів №481/95-BP та №222-VIII, визначення з 01.07.2019 територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та не встановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, є порушенням вищевказаного балансу та допущення непропорційності.

Щодо посилання на лист ДФС України від 30.05.2019 № 17014/7/99-99-12-01-01-17, яким повідомлено Головні управління ДФС у областях та у м. Києві щодо набрання чинності з 01.07.2019 змінами до Закону №481, та зазначено, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним), суд зазначає наступне.

Так, вказаний лист не є нормативно-правовим актом, він не адресований суб`єктам господарювання. Отже позивач, не маючи такого листа з викладеною інформацією, правомірно оцінював днем виникнення повноважень на прийняття документів та видачі ліцензії відповідачем саме 01.07.2019, що визначено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №545.

Положеннями статті 15 Закону №481 передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Отже, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених статтею 15 Закону №481 документів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Виходячи із норм Закону №481 та листа Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за №17014/7/99-99- 12-01-01-17 відповідач мав право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 01.07.2019, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.

Як зазначено у пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 «Рисовський проти України» Європейський суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Вказаний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Європейський суд звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Таким чином, у зв`язку з тим, що Законом №481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а Державна фіскальна служба України лише 30.05.2019 направила лист за №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядження про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 01.07.2019, держава штучно створила для добросовісних платників перешкоди в господарюванні що призвело до накладення штрафу на позивача.

При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги підпункт 4.1.4 ПК України, згідно з яким у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу, та пункт 56.21 статті 56 ПК України, який регламентує, що у разі коли норма цього закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Так, до 01.07.2019, Закон №481 не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього закону зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 №2628 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, уповноважені видавати такі ліцензії.

У пункті 74 рішення по справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`зків.

Також Європейський Суд з прав людини в пункті 58 у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. The Czech Republic), пункті 40 «Гаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), пункту 67 «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними рішеннями про застосування фінансових санкцій.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 27.02.2020 №000208-32, №000209-32 та №000210-32 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 11 250,00 грн., сплачений платіжним дорученням №2721 від 09.07.2020 (а.с.6).

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 27.02.2020 №000208-32, №000209-32 та №000210-32.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) на користь приватного підприємства «Нафто торгова фірма «Укр-Петроль» (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Драгоманова, будинок 19А, ) судовий збір у розмірі 11 250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук