Справа № 380/1331/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1331/20 пров. № А/857/6302/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Кушнерика М.П., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року (суддя першої інстанції Кравців О.Р., м. Львів, повний текст рішення складено 21.04.2020),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій щодо не внесення відомостей щодо стягнення несплаченої пенсії позивачу відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та не надання відомостей з цього реєстру ОСОБА_1 на його запит від 18.09.2019 відповідно до п. 10 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1, неправомірними; зобов`язання протягом 30 днів з дня ухвалення рішення у цій справі внести відомості щодо стягнення недоплаченої пенсії позивачу, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а та надати позивачу відомості з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, із зазначенням вимог, викладених у п. 5, а саме: із зазначенням реєстраційного номера рішення, що є його ідентифікатором у реєстрі та п. 8, а саме: зазначених у підпунктах 1, 2, 4, 6 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1; зобов`язання протягом 30 днів з дня ухвалення рішення у даній справі подати до Пенсійного фонду України документ, що підтверджує дату надходження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 справа №876/9322/16 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; копію постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а та копії ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 у справі №876/9322/16; розрахунок суми, що підлягає виплаті позивачу, засвідчений керівником або уповноваженою особою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та надати позивачу відомості про дату направлення постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 справа №466/3420/13-а та розрахунку суми, що підлягає виплаті позивачу відповідачем, згідно з п. 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 до Пенсійного фонду України для розгляду уповноваженою комісією Пенсійного фонду України.

Також позивач просив зобов`язати відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання рішення суду першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не внесення відомостей щодо стягнення несплаченої пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, та не надання відомостей з цього реєстру ОСОБА_1 на його запит від 18.09.2019 відповідно до п. 10 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області внести відомості щодо стягнення недоплаченої пенсії ОСОБА_1 , відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а, та надати ОСОБА_1 відомості з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, із зазначенням вимог, викладених у п. 5, а саме: із зазначенням реєстраційного номера рішення, що є його ідентифікатором у реєстрі та п. 8, а саме: зазначених у підпунктах 1, 2, 4, 6 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до Пенсійного фонду України документ, що підтверджує дату надходження постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 справа №876/9322/16 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області; копію постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а та копії ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 у справі №876/9322/16; розрахунок суми, що підлягає виплаті ОСОБА_1 , засвідчений керівником або уповноваженою особою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та надати ОСОБА_1 відомості про дату направлення постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а та розрахунку суми, що підлягає виплаті позивачу відповідачем, згідно з п. 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 до Пенсійного фонду України для розгляду уповноваженою комісією Пенсійного фонду України. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач в частині відмови в задоволенні позовних вимог та подав апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин що мають значення для справи які суд першої інстанції вважає встановленими. Просить змінити його, зобов`язавши відповідача вчинити вказані в оскаржуваному судовому рішенні дії протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення по даній справі та зобов`язати його подати у встановлений судом строк звіт про виконання даного рішення суду. Обгрунтовуючи незгоду, апелянт вказав, що розгляд справи проведено з порушенням ст. 258 КАС України. Вважає, що судом необгрунтовано відмовлено йому у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити дії у тридцятиденний строк з дня ухвалення рішення, оскільки не було зазначено яким саме законом не передбачено такого обов`язку.

Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Львівській області, одержує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі №466/3420/13-а, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано дії (бездіяльність) Управління Пенсійного фонду України Шевченківського району м. Львова щодо відмови у здійсненні перерахунку та доплати ОСОБА_1 пенсії згідно поданої ним заяви від 18.02.2013 за період з 11.10.2010 по 24.01.2012 включно, відповідно до постанов Шевченківського районного суду м. Львова від 16.02.2011 у справах №2а-419/11 та №2а-69/11 неправомірними; зобов`язати відповідача зробити перерахунок та доплату недоплаченої пенсії згідно з поданою ним заявою від 18.02.2013 за період з 11.10.2010 по 24.01.2012 включно, відповідно до постанов Шевченківського районного суду м. Львова від 16.02.2011 по справах №2а-419/11 та №2а-69/11, стягнувши з Управління Пенсійного фонду України Шевченківського району м. Львова на користь ОСОБА_1 недоплачену пенсію за період з 11.10.2010 по 24.01.2012 у сумі 82 704 грн. 64 коп.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 у справі 876/9322/16 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2017 у справі №876/2061/17 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.06.2018 у справі №466/3420/13-а замінено сторону виконавчого провадження (боржника) з примусового виконання судового рішення у справі №466/3420/13-а з управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, .

10.01.2018 позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про надання інформації стосовно скерування копій відповідних рішень відповідачу.

Листом Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 проінформовано, що постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016 представник відповідача отримала наручно, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 та від 17.02.2017 скеровано на адресу відповідача 12.01.2017 та 13.02.2017 відповідно, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18.06.2018 скеровано 10.08.2018 на адресу Управління виконавчої служби ГУЮ у Львівській області.

10.01.2019 та 18.09.2019 позивач звертався до відповідача та надсилав копії рішень суду у справі №466/3420/13-а, з проханням про надання йому інформації щодо виконання постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016, зокрема, просив надати інформацію, передбачену п.п. 3, 4, 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, а також відомості з реєстру у вигляді витягу, в якому зазначити відомості, визначені п. 8, пп. 1, 2, 4-6 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1189/32641.

Листом від 22.02.2019 №111/Ш-20/07.05-06 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача про те, що Реєстр рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, перебуваю у стадії формування. ГУ ПФУ у Львівській області проводиться робота щодо наповнення Реєстру відомостями про невиплачені суми за судовими рішеннями, зокрема і позивача. У зв`язку з зазначеним, надати запитувану інформацію не є можливим.

Листом від 15.10.2019 №3957/98/Ш-20/11.03-06 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача про те, що виплату заборгованості, нарахованої відповідно до рішення суду, буде проведено після отримання рішення комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду в Пенсійному фонді України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Як зазначено вище, судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити вказані в оскаржуваному судовому рішенні дії протягом тридцяти днів з дня його ухвалення та зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про виконання даного рішення суду.

Тобто фактично позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

За змістом статті 382 КАС України судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу.

Одночасно, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Позивач не навів аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надав доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. Тому суд не вбачав підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21 липня 2020 року у справі № 823/176/17, від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії у тридцятиденний строк, оскільки такі повноваження у суду при вирішенні справи не передбачені чинним процесуальним законодавством.

При цьому, порядок виконання рішення регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» та нормами Розділу IV КАС України, у яких не передбачено встановлення судом строку виконання судового рішення.

Щодо доводів апелянта на те, що розгляд справи проведено з порушенням ст. 258 КАС України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність вирішення публічно-правового спору.

Крім того, слід врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зважаючи на положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» і постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.08.2020 на всій території України було встановлено карантин.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді М. П. Кушнерик
В. Я. Качмар