Справа № 320/2367/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2367/20 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Сорочка Є.О.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 17127375 про податку заставу та обтяження рухомого майна; зобов`язання Головного правління ДФС у Київській області вилучити запис із Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції проігноровано те, що ним оспорюється запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна №17127375 про податкову заставу та обтяження майна позивача в редакції змін, внесених відповідачем саме 17.12.2019 року, про що зазначено в позові. Апелянт зазначив, що про ці зміни дізнався з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за номером 64667591, який видано 07.02.2019 року. Вказані обставини на думку позивача свідчать про дотримання ним строку звернення до суду з позовною заявою. В частині відсутності в позові належного обґрунтування позовних вимог, апелянт вважає вимоги суду незаконними та такими, які суд не мав права підстав висувати.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Згідно частин 1,2 статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, у разі пропуску встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, позовна заява залишається без руху і у разі якщо протягом десяти днів особа не подасть заяву про поновлення строку, або вказані нею причини пропуску строку будуть визнані неповажними - позовна заява повертається позивачу.

Залишаючи без руху позовну заяву позивача та у подальшому повертаючи її, суд першої інстанції виходив з того, що спірний запис внесено 23.10.2018 року, а позовну заяву позивачем подано до суду лише у березні 2020 року. В матеріалах позову відсутнє клопотання щодо пропуску строку звернення до суду, а також будь - які посилання про дату коли саме позивач дізнався про спірний запис.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї додатки, колегія суддів встановила наступне.

Так, згідно наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 27.11.2019 року у реєстрі був наявний запис про обтяження рухомого майна позивача, тип обтяження: податкова застава.

17.12.2019 року посадовою особою ГУ ДФС у Київській області реєстратором Лікаренко І.В. було внесено зміни обтяження, а саме встановлено новий розмір основного зобов`язання 1143406,48 грн.

Позивач не погоджуючись із записом № 17127375 та внесеними 17.12.2019 року змінами звернувся до суду з позовною заявою.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що підставою для запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про реєстрацію обтяження під номером 17127375 став акт опису майна від 19.10.2018 року № 120, складений згідно рішення відповідача від 19.10.2018 року №224 про опис майна у податкову заставу. Яка виникла на підставі податкової вимоги від 26.12.2017 року № 970-52. В свою чергу податкова вимога була прийнята на підставі податкових повідомлень-рішень. Все податкові зобов`язання були своєчасно, у встановленому порядку та строки предметом як адміністративного так і судового оскарження. Зокрема рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2019 року у справі № 640/19275/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року, дії відповідача щодо опису майна позивача у податкову заставу, у прийнятті рішення від 19.10.2018 року №224 про опис майна позивача у податкову заставу . визнано протиправними та зобов`язано відповідача виключити описане майно з акту опису майна від 19.10.2018 року №120.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року).

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було надано оцінки наведеним у позовній заяві доводам позивача, а також не було враховано те, що з поміж іншого позивачем оскаржується запис № 17127375 в редакції від 17.12.2019 року.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у Рішенні у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, колегія суддів дійшла висновку, що повернення позовної заяви унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 320, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Є.О.Сорочко