Справа № 120/4398/19-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4398/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

03 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-австрійське підприємство "Інтервіас Україна" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У грудні 2019 року до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-австрійське підприємство "Інтервіас Україна" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 13 грудня 2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 713589,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2062959,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № про застосування штрафу у розмірі 662400,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано на безпідставність висновків ГУ ДПС у Вінницькій області, а також про те, що господарські операції з контрагентом ТОВ "Лінік Корпорейшн" не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на те, що такі операції, на думку контролюючого органу, фактично не відбувались та мають формальний характер, а також на протиправність висновків податкового органу про порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН, внаслідок того, що підприємством не виписано та не зареєстровано податкові накладні на умовний продаж придбаних генпослуг (генпідряду 2%) не господарського призначення за період травень - грудень 2018 року, травень - червень 2019 року.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 13 грудня 2019 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 13 грудня 2019 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 13 грудня 2019 року.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-австрійське підприємство "Інтервіас Україна" сплачений ними при зверненні до суду судовий збір в розмірі 19210 гривень (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено із матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області на підставі наказу № 605 від 12 вересня 2019 року та направлень на перевірку № 264 від 24 вересня 2019 року, № 265 від 24 вересня 2019 року, № 372 від 02 жовтня 2019 року, № 616 від 30 жовтня 2019 року проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Спільне українсько-австрійське підприємство "Інтервіас Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства з 08 грудня 2017 року по 30 червня 2019 року.

Перевіркою встановлено такі порушення:

1) п. 44.1, 44.2, ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 570 871 гривень, у тому числі за 2018 рік в сумі 570 871 гривень та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2019 року в сумі 2 062 959 гривень;

2) п. 189.1 ст. 189, п. 198.5, 198.3, 198.1 Податкового кодексу України, завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2019 на суму 1 783 215 гривень.

На думку ГУ ДПС у Вінницькій області вказані порушення полягають в тому, що в порушення пп. 134.1.1. п. 134.1 ст.134 Податкового Кодексу України (зі змінами і доповненнями) від 02 грудня 2010 року №2755-VI, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Доходи" підприємством до складу інших доходів за 2018 рік не віднесено доходи по безоплатно отриманих виробничих запасах на суму - 3 171 504 гривень в тому числі за 2018 рік на суму 3 171 504 гривень.

Відповідач дійшов висновку, що безоплатно отриманими виробничими запасами є придбані ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" у ТОВ "Лінік Корпорейшн" бітумна емульсія, яка поставлена відповідно до договору № 46-11-18 від 26 жовтня 2018 року в загальній сумі 3171503,78 гривень та вважає господарські операції з поставки бітумної емульсії такими, що реально не відбулась внаслідок порушень детально описаних в пункті 3.1.1.2 акту перевірки.

Підставами для визнання господарських операцій з поставки бітумної емульсії ТОВ "Лінік Корпорейшн", такими що в реальності не відбулись в акті перевірки вказано на те, що:

1) товарно-транспортні накладі, відповідно до яких перевозилась бітумна емульсія заповнені з порушенням "Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску і обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" №281/171/578/155 від 20 травня 2008 року, а саме: не заповнені рядки марка сорт нафтопродуктів, його густина, максимальна температура нафтопродукту та маса нафтопродукту, відсутня повна адреса навантаження та розвантаження нафтопродуктів, в наданих для перевірки ТТН замовником перевезень є фірми які не являється ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем, відсутні підписи та печатки автопідприємства, та замовника зазначеного в ТТН;

2) враховуючи дані, що зазначені в наданих до перевірки сертифікатах відповідності, виробником бітумної емульсії, яке придбавалося у ТОВ "Лінік Корпорейшн" є ТОВ "Сучасні технології доріг" м. Київ, тобто початковою ланкою в ланцюгу постачання на митній території України має бути операція з першого постачання по ланцюгу виробником. За даним Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ "Сучасні технології доріг" відсутній в ланцюгу поставки бітумної емульсії ЕКП-50 на всіх етапах постачання;

3) сукупність фактів та обставин, досліджених по ланцюгу постачання, вказує на те, що ТОВ "Лінік Корпорейшн" та його контрагенти є учасниками тіньового сектору економіки та вказує на транзитність операцій, спрямованих на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем. Таким чином, дане підприємство фактично не могло реалізувати ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" бітумної емульсії в кількості 180 т. на суму 3171 503,78 гривень в тому числі ПДВ 528583,96 гривень, а відтак первинні документи виписані на адресу ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" та відображені в податковому обліку не можуть вважатися такими, що підтверджують реальність проведення операцій з придбання.

Окрім того, перевіркою також встановлено порушення п. 120 1.2 п. 201.10 ст. 201, ст. 120 прім 1 Податкового кодексу України, внаслідок недотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 324 800,2 грн., в тому числі за травень 2018 року - 33012,3 грн., червень 2018 року - 69962,38 грн., липень 2018 року - 2017- 95662,52 грн., серпень 2018 року - 223732,55 грн., вересень 2018 року - 192058,51 грн., жовтень 2018 року - 153722,45 грн., листопад 2018 року - 117926,85 грн., грудень 2018 року - 53854,88 грн., травень 2019 року - 164075,91 грн., червень 2019 року - 220791,98 грн.

В ході проведення перевірки було встановлено, що підприємством ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" протягом перевіряємого періоду включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість операції з придбання послуг в тому числі генпідряду 2% та генпослуги, придбаних від ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" () та ТОВ "Шляхбуд" (код ЄДРПОУ 3579443). Оскільки в податковому обліку ТОВ СУАП "Інтервіас Україна" вищенаведені операції з придбання генпослуг (генпідряду) були віднесені до собівартості реалізованих товарів (робіт/послуг), а в бухгалтерському обліку віднесено до інших витрат, що не пов`язані із господарською діяльністю та відображені: Дебет рах 949 "Інші витрати операційної діяльності" Кредит рах 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками". Відповідно, відповідач вважає, що дані витрати не формували собівартість реалізованих послуг, то позивач мав нарахувати ПДВ на умовний продаж цих послуг внаслідок відображення вказаних витрат по дебету субрахунку 949 "Інші операційні витрати".

За наслідком зафіксованих в Акті порушень, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення рішення від 13 грудня 2019 року:

- № за порушення п. 44.1, 44.2, ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 2062959,00 гривень;

- № за порушення п. 44.1, 44.2, ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі основного платежу 570871 гривень та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 142718,00 гривень;

- № за порушення п. 120 1.2 п. 201.10 ст. 201, ст. 120 прім 1 Податкового кодексу України застосовано штраф в сумі 662400,24 гривень.

Позивач вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом прав та інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що недоліки в деяких товарно-транспортних накладних, на які посилається відповідач, не є підставою для визнання відсутності факту перевезення в цілому, що в свою чергу, на думку відповідача, призводить до безтоварності господарських операцій.

Суд першої інстанції вважає, що фактичне виконання господарських операцій між ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" і ТОВ "Лінік Корпорейшн" підтверджено як договором поставки, який був досліджений під час перевірки, так і належним чином оформленими первинними документами, складеними в процесі виконання цього договору (заявками, видатковими накладними, актами приймання-передачі, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями), які у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Зокрема, у зазначених документах докладно відображено, який саме товар було поставлено в яких обсягах та у який час. Належним чином також підтверджено використання придбаної у ТОВ "Лінік Корпорейшн" бітумної емульсії в подальшій господарській діяльності при виконанні поточного ремонту доріг.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його постачальник були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ СУАП "Інтервіас" розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

При цьому, посилання відповідача на відсутність господарських операцій з придбання товару контрагентом позивача по ланцюгу постачання, що, на його думку, спростовує факт здійснення господарських операції між позивачем та ТОВ "Лінік Корпорейшн", суд вважає необґрунтованим.

Відтак, суд зазначив, що висновки контролюючого органу, викладені в акті стосовно заниження податку на прибуток, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 13 грудня 2019 року №, № ґрунтуються лише на суб`єктивних припущеннях перевіряючих та не підтверджені документами, а тому визнаються судом протиправними.

Стосовно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2019 року № суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Вінницькій області, визначивши в акті перевірки порушення з боку ТОВ СУАП "Інтервіас Україна", зробило хибний висновок, заснований на припущеннях, та не підтвердженим жодним належним та допустимим доказом.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Вінницькій області посилаючись на норми матеріального та процесуального права оскаржило його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача мотивує тим, що ГУ ДПС у Вінницькій області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Спільне українсько-австрійське підприємство "Інтервіас Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства у відповідності до затвердженого плану документальної перевірки. За наслідком вказаної перевірки складено Акт №936/0501/41792106 від 26 листопада 2019 року, яким встановлено порушення п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету та завищення об`єкта оподаткування податком на прибуток та п. 120.1.2, п. 201.10 ст.201, ст.120 прім 1 ПК України внаслідок недотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Скаржник вважає, що контролюючий орган діяв в межах і спосіб встановлений законом, висновки податкового органу та відповідно прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями Податкового кодексу України (надалі - ПКУ).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПКУ передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 14.1.27 статті 14 ПКУ визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно статті 138 ПКУ, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Водночас, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідності до положень пункту 138.8 статті 138 ПКУ, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Пунктом 138.2 статті 138 ПКУ передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, для віднесення витрат до податкового кредиту з ПДВ та врахування їх при обчисленні податку на прибуток такі витрати повинні бути фактично здійсненими, підтверджуватися належними первинними документами та спричиняти реальні зміни майнового стану платника.

Судом встановлено, що ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" на підставі договору поставки №46-11-18 від 26 жовтня 2018 року придбало у ТОВ "Лінік Корпорейшн" бітумну емульсію ЕКП-50 на загальну суму 3171503,78 грн.

На підтвердження вказаної господарської операції надано та досліджено наступні первинні документи: договір поставки №46-11-18 від 26.10.2018 р.; заявки на постачання бітумної емульсії ЕКП-50 від 29.10.2018 р., від 01.11.2018 р., а також видаткові накладні на поставку бітумної емульсії ЕКП-50: №161 від 29.10.2018 на 421022,40 грн. (23,9 т); №162 від 01.11.2018 на 419355,90 грн. (23,8 т); №188 від 01.11.2018 на 419355,90 грн. (23,8 т); №189 від 02.11.2018 на 359447,92 грн. (20,4 т); № 190 від 02.11.2018 на 239631,95 грн.(13,6 т); № 191 від 02.11.2018 на 239631,95 грн. (13,6 т); №192 від 04.11.2018 на 405259,91 грн. (23 т); №193 від 04.11.2018 на 433451,90 грн. (24,6 т); № 194 від 05.11.2018 на 234345,94 грн. (13,3 т).

Були складені акти приймання-передачі товару:

- Б/н від 29.10.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (23,9 т.) на 421022,40 грн;

- Б/н від 01.11.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (23,8 т.) на 419355,90 грн;

- Б/н від 01.11.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (23,8 т.) на 419355,90 грн;

- Б/н від 02.11.2018 ибітумної емульсії ЕКП-50 (20,4 т.) на 359447,92 грн;

- Б/н від 02.11.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (13,6 т.) на 239631,95 грн;

- Б/н від 02.11.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (13,6 т.) на 239631,95 грн;

- Б/н від 04.11.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (23 т.) на 405259,91 грн;

- Б/н від 04.11.2018 бітумної емульсії ЕКП-50 (24,6 т.) на 433451,90 грн;

Товарно-транспортні накладні:

- № 161 від 29.10.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 23,9 т.;

- № 188 від 01.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 23,8 т.;

- № 162 від 01.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 23,8 т.;

- № 189 від 02.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 20,4 т.;

- № 191 від 02.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 13,6 т.;

- № 190 від 02.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 13,6 т.;

- № 192 від 04.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 23,0 т.;

- № 193 від 04.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 24,6 т.;

- № 194 від 05.11.2018р. бітумна емульсія на ЕПК-50 в кількості 13,3 т.;

За отриманий товар ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" повністю розрахувалось в безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями на оплату: від 20.11.2018 р. на суму 550096,27 грн., від 20.11.2018 р. на суму 84204,48 грн., від 21.11.2018 р. на суму 336817,92 грн., від 21.11.2018 р. на суму 2200385,10 грн.

Окрім того, ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" було надано на отриману бітумну емульсію сертифікат відповідності зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності № СВ.ОВД-044.041-18, виданий 16 липня 2018 року.

Вищевказані документи складені з дотриманням норм чинного законодавства, у акті перевірки зауваження щодо правильності їх складання відсутні, за винятком правильності складання товарно-транспортних накладних.

Придбаний бітум було використано для виконання наступних робіт:

- поточний середній ремонт автодороги М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка (через м. Вінницю) на ділянці 342+000км-347+000км (договір про виконання робіт №27ІВ від 05.04.2018 р. із генпідрядником ТОВ "Шляхбуд");

- поточний середній ремонт автодороги М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка (через м. Вінницю) на ділянці 336+586км-342+000 договір про виконання робіт №28- ІВ від 05.04.2018 р. із генпідрядником ТОВ "Шляхбуд");

- поточний середній ремонт авто дороги 0-02-03-01 Вінниця - Гнівань - Тиврів на ділянці 5+800км 16+980 (окремими ділянками) (договір про виконання робіт № 62/18-ІІ-ІВ від 30.05.2018 р. із ТОВ "Шляхбуд");

- поточний середній ремонт автодороги М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка (через м. Вінницю) об`їзд м. Немирів на ділянці км 0+000км 4+815 (договір про виконання робіт №138 від 19.10.2018 р. із генпідрядником ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерне компанія "Автомобільні дороги України");

- поточний середній ремонт дороги Р-33 Вінниця - Турбів - Гайсин - Балта км 156+ 600км 158+700 в межах Вінницької області (договір про виконання робіт №38 від 16.04.2018 р. із генпідрядником ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерне компанія "Автомобільні дороги України");

- роботи з експлуатаційного утримання доріг місцевого значення у Вінницькій області (договір про виконання робіт №157 від 18.10.2018 р. із генпідрядником ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерне компанія "Автомобільні дороги України").

В акті перевірки зауваження щодо реальності здійснення господарських операцій щодо виконання робіт з поточного ремонту доріг за вищевказаними відсутні.

Нереальність вказаних господарських операцій податковим органом обґрунтовується відсутністю в товарно-транспортній накладній на перевезення бітумної емульсії даних щодо густини та максимальної температури нафтопродуктів, марки та маси нафтопродуктів.

Як вбачається із матеріалів справи, операції з транспортування товарів оформлялись товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008р. за №805/15496.

Разом із тим, слід звернути увагу, що відповідачем як в акті перевірки, так і у поясненнях не спростовується факт руху нафтопродуктів, що саме і повинні підтверджувати ТТН, а заперечується транспортування нафтопродуктів конкретними юридичними особами на підставі ТТН.

Висновки відповідача лежать у площині не приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, а перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом, що належить вже до сфери дії Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктами 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року у справі №806/8289/13-а зауважив, що наявність або відсутність окремих документів, таких як товарно-транспортні накладні, а так само помилки у їх оформленні не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції. Товаросупроводжувальні документи не можуть слугувати підставою для висновку щодо нереальності чи безтоварності укладеної угоди позивача з його контрагентом, оскільки такі документи не можуть однозначно ствердити про наявність таких фактів, з урахуванням тієї обставини, що правовідносини між господарюючими суб`єктами не пов`язані в сфері транспортування, так як основна їх мета це купівля-продаж товару.

У постанові від 27 лютого 2018 року у справі №813/1974/17 Верховний Суд зазначив, що безпідставними є посилання контролюючого органу на відсутність у позивача товарно - транспортної накладної за спірною господарською операцією, оскільки, наявність транспортних документів на перевезення товарно - матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною.

Таким чином, наявність недоліків в ТТН не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції у разі підтвердження руху активів контрагентів.

Відтак, недоліки в деяких товарно-транспортних накладних, на які посилається відповідач, не є підставою для визнання відсутності факту перевезення в цілому, що в свою чергу, на думку відповідача, призводить до безтоварності господарських операцій.

Судом встановлено, що фактичне виконання господарських операцій між ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" і ТОВ "Лінік Корпорейшн" підтверджено як договором поставки, який був досліджений під час перевірки, так і належним чином оформленими первинними документами, складеними в процесі виконання цього договору (заявками, видатковими накладними, актами приймання-передачі, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями), які у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники.

У зазначених документах докладно відображено, який саме товар було поставлено в яких обсягах та у який час. Належним чином також підтверджено використання придбаної у ТОВ "Лінік Корпорейшн" бітумної емульсії в подальшій господарській діяльності при виконанні поточного ремонту доріг.

Окрім того, на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його постачальник були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ СУАП "Інтервіас" розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

При цьому, посилання відповідача на відсутність господарських операцій з придбання товару контрагентом позивача по ланцюгу постачання, що, на його думку, спростовує факт здійснення господарських операції між позивачем та ТОВ "Лінік Корпорейшн", суд вважає необґрунтованим.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії у даному випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), визначено, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку.

Колегія суддів зазначає, що всі аргументи відповідача на користь правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень зводяться до аналізу дослідження ланцюгів придбання/отримання товару контрагентами.

Проте, невиконання контрагентом та його постачальниками своїх податкових зобов`язань тягне відповідальність та негативні наслідки саме для таких осіб.

Частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Всі первинні документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються-між собою.

Ще однією підставою для висновку перевіряючих про відсутність реальності здійснення господарських операцій, що зазначена в акті перевірки - це наявність податкової інформації про неможливість встановити початкову ланку в ланцюгу постачання на митній території України.

Однак, нормами чинного законодавства не встановлено обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування.

Також позивач не наділений правом вимагати від контрагента документи, що підтверджують факт придбання останнім товару.

Підставою для висновку податкового органу про порушення податкового законодавства з боку ТОВ СУАП "Інтервіас Україна" зазначено нереальність здійснення господарських операцій внаслідок отримання товару невідомого походження.

До такого висновку посадова особа ДПС, яка здійснювала перевірку, дійшла на підставі податкової інформації комп`ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем ДПС.

Тобто висновок про нереальність здійснення господарських операцій зроблено на підставі податкової інформації по ланцюгу постачальників бітумної емульсії на ТОВ "Лінік Корпорейшн", зокрема ТОВ "Юрсей", ТОВ "Глолрія Люкс", ТОВ "Тотал Енерджік", ТОВ "Злінфік", ТОВ "Алтея-трейд", ТОВ "Джастекс", ТОВ "Оіл-груп", ТОВ "Зерснак".

В даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що висновки податкового органу викладені у акті перевірки зроблені на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.

Колегія суддів зазначає, що посилання на податкову інформацію не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів, оскільки не ґрунтується та не випливає з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, що перевірявся.

Співставлення даних податкової звітності з базами автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. В акті перевірки не зроблено жодного посилання на результати перевірок контрагентів ТОВ СУАП "Інтервіас Україна" здійснених податковим органом.

Водночас, податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача за ланцюгами постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Крім того, суд вважає, застосування одних лише інформаційних баз даних податкового органу, відомості яких не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, та в подальшому можуть бути спростовані, відповідно не можуть бути використані в якості належних та єдиних доказів порушень вимог податкового законодавства платником податків.

Згідно пп. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 ПКУ податкова інформація є однією, але не єдиною та основною підставою для висновків під час проведення перевірок.

Таким чином, сама по собі наявність податкової інформації щодо контрагентів може свідчити лише про можливі порушення ними норм Податкового кодексу України, цивільного та/чи господарського законодавства і саме лише контрагентами, а не ТОВ СУАП "Інтервіас Україна", однак спростовувати реальність господарських операцій позивача з контрагентами не спроможна.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки висновки перевіряючого про неможливість контрагентів здійснювати господарську діяльність в об`ємі, передбаченому договорами, здійснено без перевірки самих контрагентів та їх первинної документації, то висновки викладені в акті перевірки є лише припущеннями перевіряючого, які не ґрунтуються на належних доказах, та не можуть бути підставою для висновку про заниження позивачем податку на прибуток та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що висновки контролюючого органу, викладені в акті стосовно заниження податку на прибуток, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення №, № від 13 грудня 2019 року ґрунтуються лише на суб`єктивних припущеннях перевіряючих та не підтверджені документами, а відтак визнаються протиправними.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № від 13 грудня 2019 року, колегія судді зазначає таке.

Дане податкове повідомлення - рішення було прийнято внаслідок того, що на думку відповідача ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" було порушено п. 120 1.2.п. 201.10 ст. 201, ст. 120 прім 1 ПКУ, встановлено недотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 324 800,2 грн., в т.ч. за травень 2018 року - 33012,3 грн.; червень 2018 року - 69962,38 грн.; липень 2018 року - 95662,52 грн.; серпень 2018 року - 223732,55 грн.; вересень 2018 року - 192058,51 грн.; жовтень 2018 року - 153722,45 грн.; листопад 2018 року - 117926,85 грн.; грудень 2018 року -53854,88 грн.; травень 2019 року - 164075,91 грн.; червень 2019 року - 220791,98 грн.

На думку ГУ ДПС у Вінницькій області таке полягає в порушеннях пункту 201.10 статті 201, статті 120 прім 2 ПКУ, адже підприємством не зареєстровано та не виписано податкову накладну на умовний продаж придбаних генпослуг (генпідряду 2%) не господарського призначення за період травень - грудень 2018 року, травень - червень 2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом з`ясовано, що в ході проведення перевірки було встановлено, що підприємством ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" протягом перевіряємого періоду, включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість операції з придбання послуг в т.ч. генпідряду 2% та генпослуги, придбаних від ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" () та ТОВ "Шляхбуд" (код ЄДРПОУ 3579443).

Згідно наданих до перевірки документів, між ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" (Субпідрядник ) та ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (Генпідрядник) було укладено договори на виконання робіт, в т.ч. № 83 від 11.05.2018 р.; №138 від 19.10.2018 р. ; №164 від 11.12.2018 р.

Пунктом 4.14. вищенаведених договорів передбачено, що Субпідрядник відраховує Генпідряднику 2% від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат останнього, пов`язаних із виконанням зобов`язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координацій дій субпідрядників при виконанні робіт, приймання виконаних Субпідрядником робіт та інші.

Згідно податкових декларацій з ПДВ, підприємством ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" вищенаведені господарські операції з придбання послуг генпідряду та генпослуг включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість у п. 10.1. розділу II Податковий кредит" декларацій та відображено у додатку 5 до декларації.

При цьому, відповідач дійшов висновку, що підприємством ТОВ "СУАП "Інтервіас Україна" вищенаведені операції з придбання генпослуг (генпідряду) не були віднесені до собівартості реалізованих товарів (робіт/послуг), а в бухгалтерському обліку віднесено до інших витрат, що не пов`язані із господарською діяльністю, та відповідно відображено наступним чином: Дт рах. 949 "Інші витрати операційної діяльності" Кт рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".

На думку відповідача дані витрати не формували собівартість реалізованих послуг по субпідрядним договорам пов`язаним із поточним та середнім ремонтом автомобільних доріг, що призвело до невірного визначення рентабельності наданих послуг (підприємством не віднесено на рах. 23 "Виробництво" витрати пов`язані із одержаними генпослугами та не враховано їх в залишку незавершеного виробництва.

При цьому вартість генпослуг (генпідряду) 2% не включенні до акту виконаних послуг (КБ-2В), а саме: до розділу "Загальновиробничі витрати" передбаченні договорами надання субпідрядних робіт, а відрахування здійснювались від їх загальної вартості.

Колегія суддів вважає, що висновки відповідача щодо того, що послуги генпідрядників ТОВ "Шляхбуд" та ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", оплачені позивачем в зв`язку з виконанням будівельних робіт за договорами субпідряду не пов`язані з господарською діяльністю позивача та позивач мав нарахувати ПДВ на умовний продаж цих послуг внаслідок відображення вказаних витрат по дебету субрахунку 949 "Інші операційні витрати" є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПКУ право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу положень пункту 198.2 статті 198 ПКУ датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПКУ визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПКУ у разі якщо товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу), то платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами ( підпункт 14.1.36 статті 14 ПКУ).

Колегія суддів вважає, що висновок відповідача про необхідність виписати та зареєструвати податкові накладні на придбані та оплачені відповідачем послуги генпідряду у зв`язку з віднесенням витрат на вказані послуги не до загальновиробничих витрат а до інших витрат операційної діяльності по дебету рахунку 949 "Інші операційні витрати" є безпідставним.

Адже, як було зазначене вище, чинне законодавство надає право віднести до податкового кредиту витрати платника податку на додану вартість, які здійснені ним у зв`язку з проведенням господарської діяльності і не зобов`язує платника податків оформлювати документи (податкові накладні) на умовний продаж послуг в зв`язку з відображенням витрат на послуги по одному чи по іншому бухгалтерському рахунку.

Основним критерієм для можливості віднести понесені витрати на придбання послуг є саме використання або не використання послуг саме у господарській діяльності платника.

Позивачем витрати на послуги генпідряду понесені виключно в зв`язку веденням його господарської діяльності, а саме у зв`язку із проведенням поточного ремонту доріг відповідно до вищевказаних договорів.

Зобов`язання, які виконувались генпідрядниками безпосередньо пов`язані із здійсненням господарської діяльності, а саме виконання субпідрядних робіт з поточного ремонту доріг без надання вказаних послуг генпідрядником не могли бути виконані. Факт відображення позивачем витрат на генпідрядні послуги по субрахунку 949 "Інші витрати операційної діяльності" в жодному випадку не свідчить про невикористання послуг генпідряду в господарській діяльності, так як відповідач мав розглянути суть вказаних господарських операцій, а не відображення їх по певному бухгалтерському рахунку.

Виконані позивачем субпідрядні роботи повністю оплачені Генпідрядником, тобто ТОВ "СУАП "Інтервіас" отримало дохід від господарської діяльності, в якій було використано надані генпідрядні послуги, отже висновок відповідача про необхідність умовного продажу генпідрядних послуг є безпідставним.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, адже ГУ ДПС у Вінницькій області визначивши в акті перевірки порушення з боку ТОВ СУАП "Інтервіас Україна", зробило хибний висновок, заснований на припущеннях, та не підтвердженим жодним належним та допустимим доказом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 вересня 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.