Справа № 620/304/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/304/20 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кобаля М.І.,

Лічевецького І.О.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника відповідача: Родніченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 27.12.2019 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку не є формою сплати грошових зобов`язань або погашенням податкового боргу, тому у відповідача відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 27.12.2019 № та №.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки під час перевірки ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» було встановлено порушення позивачем статті 287 Податкового кодексу України щодо строків сплати плати за землю, у зв`язку із чим податковим органом правомірно винесено спірні податкові повідомлення-рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що подання позивачем уточнюючих декларацій не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, тому у відповідача відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.11.2000 внесено відповідний запис (а.с. 35). Позивач перебуває на обліку в ГУДПС у Чернігівській області.

19 лютого 2018 року та 19 лютого 2019 року позивачем до ГУ ДПС у Чернігівській області засобами електронного зв`язку було подано звітні податкові декларації з плати за землю за 2018 рік та 2019 рік, у яких задекларовано річні суми зобов`язань (а.с. 13-16, 25-28).

У подальшому, у листопаді 2019 року ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» виявлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка перебуває в оренді товариства згідно договору оренди землі від 21.05.2007, відсутня.

Так, відповідно до повідомлення державного кадастрового реєстратора від 19.11.2019 №РВ-019, технічна документація із нормативної грошової оцінки втратила чинність у 2017 році відповідно до Закону України «Про оренду землі» (а.с. 34).

У зв`язку із наведеним, з метою виправлення самостійно виявлених помилок в раніше поданих податкових деклараціях з плати за землю у 2018 і 2019 роках, позивачем засобами електронного зв`язку до ГУ ДПС у Чернігівській області подано уточнюючі податкові декларації:

- від 27.11.2019 з плати за землю за 2019 рік, де задекларовано річну суму орендної плати за землю в сумі 255 489,41 грн. (а.с. 29-33);

- від 02.12.2019 з плати за землю за 2018 рік, де задекларовано річну суму орендної плати за землю в сумі 252 847,20 грн. (а.с. 21-24).

У той же час, посадовими особами ГУ ДПС у Чернігівській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» за 2019 рік, за результати якої складено Акт від 18.12.2019 №573/25-01-50-04/00292089, у якому зафіксовано порушення ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» ст. 287 ПК України, а саме: позивачем несвоєчасно сплачено орендну плату за земельні ділянки (а.с. 12).

У зв`язку з наведеним, податковим органом винесено товариству податкові повідомлення-рішення від 27.12.2019 № та №, якими позивачу на підставі ст. 126 ПК України нараховано штрафні санкції на загальну суму 467 261,62 грн (а.с. 7-11).

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку до податкової декларації не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, а тому у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, розмір яких залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки його сплати.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пп.пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено п. 38.1 ст. 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України установлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість виправити платником податку помилки у вже поданій ним декларації.

Разом з тим, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (п. 126.1 статті 126 ПК України).

Застосовуючи вказані правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст. 50 ПК України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 ст. 126 ПК. Із поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Специфіка нарахування штрафної санкції полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу.

Отже при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої ст. 126 ПК України оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як її (штрафної санкції) нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Аналогічна правова позицію викладена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №826/19068/16.

Як свідчать матеріали справи, 19.02.2018 та 19.02.2019 позивачем до податкового органу засобами електронного зв`язку було подано звітні податкові декларації з плати за землю за 2018 рік та 2019 рік, у яких задекларовано річні суми зобов`язань.

У листопаді 2019 року позивачем було з`ясовано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 55,0309 га (землі промисловості), яка перебуває в оренді товариства згідно з договору оренди землі від 21.05.2007, відсутня.

Відтак, з метою виправлення самостійно виявлених помилок в раніше поданих податкових деклараціях з плати за землю у 2018 і 2019 роках, 27.11.2019 позивач подав до ГУ ДПС у Чернігівській області засобами електронного зв`язку уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік (реєстраційний № ), де задекларував річну суму орендної плати за землю в сумі 255 489,41 грн., зменшивши власне податкове зобов`язання зі сплати орендної плати на 2 026 611,31 грн.

Також, 02.12.2019 позивач подав до ГУ ДПС у Чернігівській області засобами електронного зв`язку уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2018 рік (реєстраційний № ), де задекларував річну суму орендної плати за землю в сумі 252 841,20 грн., зменшивши власне податкове зобов`язання зі сплати орендної плати за землю на 1 967 051,15 грн.

Уточнюючі податкові декларації були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджено квитанціями від 27.11.2019 № 2 (а.с.33) та від 02.12.2019 № 2 (а.с.24).

З огляду на наведене, позивач при поданні 27.11.2019 та 02.12.2019 уточнюючих податкових декларацій реалізував своє право на усунення самостійно виявлених помилок і не здійснював при цьому фактичної сплати податкових зобов`язань, а тому притягнення його до відповідальності за погашення податкового зобов`язання з простроченням строку і фактичне ототожнення відповідачем подання уточнюючої декларації з погашенням грошового зобов`язання (боргу) не відповідає змісту та сутності п. 126.1 ст. 126 ПК України та покладає на платника додатковий тягар майнових зобов`язань за відсутності відповідного правового підґрунтя.

Враховуючи, що позивачем у вказаних уточнюючих розрахунках до податкових декларацій податку з орендної плати з юридичних осіб за 2018/2019 роки, поданих з урахуванням строків давності, встановлених ст. 102 ПК України, відкореговано (зменшено) суму податкового зобов`язання, тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у контролюючого органу не було підстав для застосування до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України, оскільки об`єкт їх застосування відсутній.

Вказаний підхід висловлений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі №817/667/18.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді М.І. Кобаль

І.О. Лічевецький