Справа № 810/501/18
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року м. Київ Справа № 810/501/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
додержавного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Хиби Анни Володимирівни
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Хиби Анни Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2013 № 6618779.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про реєстрацію за ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0002 площею 0,1799 га, відповідачем протиправно прийнято рішення про реєстрацію права власності та їх обтяжень лише на частину вказаної земельної ділянки, а саме: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,073 га.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/501/18 та призначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні, призначеному на 30.03.2018, розгляд справи було відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (протокольна ухвала Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2018).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 20.08.2018, сторони не з`явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що свідчать наявні у матеріалах справи конверти, направлені на адреси сторін, які повернулись до суду з відмітками підприємства поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання" та "не працює" (а.с. 120, 123, 126).

В силу положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

При цьому часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина перша статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи положення наведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що учасники справи своєчасно та належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.

Матеріали справи також містять клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

У свою чергу причини неявки відповідача у судове засідання суду невідомі. Письмових клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового засідання із повідомленням причин неявки від відповідача до суду не надходило.

Крім того, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами (протокольна ухвала Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2018).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У серпні 2003 року між позивачем - ОСОБА_1 - та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,1800 га, розташованої на території с. Проців, Процівської сільської ради Бориспільського району, яка поділяється на дві земельні ділянки з різними цільовими призначеннями: для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,073 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,107 га.

На підставі наведеного вище договору Бориспільським районним відділом земельних ресурсів позивачу видано акт на право власності на земельну ділянку від 26.12.2003 серії КВ № 107339.

Позивач стверджує, що у вересні 2013 року він звернувся до відповідача із заявою про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0002 площею 0,1799 га, до якої приєднав необхідні для здійснення державної реєстрації прав документи.

Разом з тим, за результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Хибою Анною Володимирівною внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 13.09.2013 № 2803473 про реєстрацію за позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:0002, розмір якої не відповідає даним первинних документів, поданих позивачем з метою проведення державної реєстрації права власності.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим державним реєстратором, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав та їх обтяжень визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом положень статті 2 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Цією ж статтею встановлено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов`язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом (частина перша статті 16 Закону № 1952-IV).

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку (частина третя статті 16 Закону № 1952-IV).

Відповідно до положень частини першої статті 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі:

- договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

- свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

- свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

- державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

- рішень судів, що набрали законної сили;

- інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У свою чергу згідно з пунктом 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (далі - Порядок № 1141), з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості:

- дата державної реєстрації земельної ділянки;

- найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки;

- кадастровий номер земельної ділянки;

- площа земельної ділянки;

- цільове призначення земельної ділянки.

При цьому в силу положень частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Таким чином, з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо земельної ділянки, вичерпний перелік яких визначено Порядком № 1141, на підставі поданих особою разом із заявою первинних документів.

За змістом положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вже зазначалось судом вище, 26.03.2003 Бориспільським районним відділом земельних ресурсів позивачу видано акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 107339, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка загальною площею 0,1799 га, поділена на дві земельні ділянки з різним цільовим призначенням, а саме: площею 0,073 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,107 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 51-52).

Аналогічні відомості стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0002 містяться у Державному земельному кадастрі, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.11.2017 № НВ-017 (а.с. 53).

Водночас за результатами розгляду наведених вище документів відповідачем внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 2803473, відповідно до якого позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0002 площею 0,073 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають даним первинних документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позовну заяву без поважних причин, що розцінюється судом як визнання позову у повному обсязі, суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2013 № 6618779 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, витрати позивача у сумі 704,80 грн, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2013 № 6618779.

3.Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції (місцезнаходження: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.